МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 квітня 2026 р.  	№ 400/1048/26 	
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі судді Біоносенко В. В. розглянув у порядку спрощеного провадження, без виклику сторін, з дотриманням вимог, передбачених ст.263 КАС України адміністративну справу 
за позовом	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , 	
до 	Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,54008, 	
про	визнання відмови від 23.12.2025 року № 232650003879 протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,	

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 звернувся до адміністративного суду з позовом, в якому просить суд: 1) визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління ПФУ в Миколаївській області №232650003879 від 23.12.2025, яким позивачу відмовлено у зарахування трудового стажу та призначення пенсії за віком на підставі ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування", як особі, яка досягла пенсійного віку; 2) зобов`язати Головне управління ПФУ в Миколаївській області зарахувати позивачу до загального страхового стажу періоди роботи та періоди отримання допомоги по безробіттю згідно записів у трудовій книжці НОМЕР_1 від 25.04.1984, а саме: 13) 02.10.1990 Медвежанська нсш прийнятий сторожем Медвежанської неповної середньої школи, наказ №199 від 02.10.90; 14) 01.10.1993 звільнений за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України, наказ №87 від 28.09.1993 по Медвежанській школі (виправлення у даній графі в трудовій книжці відсутнє); 24) 29.01.2003 розпочата виплата матеріальної допомоги по безробіттю згідно ст. 28-1 Закону України "Про соціальне страхування на випадок безробіття", Н.35 від 20.02.2003; 25) 04.04.2003 припинити виплату матеріальної допомоги по безробіттю згідно ст. 31 п.1 п.п.13 Закону України "Про соціальне страхування на випадок безробіття" , Н 101 від 30.05.2003 р.; 26) 27.11.2003 прийнятий на роботу у СПОП "Відродження" на посаду охоронця, наказ №371 від 27.11.2003; 27) 19.12.2003 звільнений з роботи за ст. 38 КЗпП за власним бажанням, наказ №386 від 19.12.2003; 35) 14.03.2013 розпочато виплату допомоги по безробіттю згідно п. 3 ст. 22 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття ", наказ 130402 від 02.04.2003; 36) 30.06.2013 припинена виплата допомоги по безробіттю згідно п.п. 1 п. 1 ст. 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" , наказ 130701 від 01.07.2013; 39) 22.12.2014 розпочато виплату по безробіттю згідно п.п.1 п. 1 ст. 31 Закону України Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", наказ № НТ141220 від 22.12.2014; 41) 22.10.2015 припинена виплата по безробіттю згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" наказ №НТ151022 від 22.10.2015; 3) зобов`язати Головне управління ПФУ в Миколаївській області нарахувати та виплачувати позивачу пенсію за віком на підставі ч. 1 ст. 26 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" як особі, яка досягла пенсійного віку - 60 років, з 16.12.2025 року. 
В обґрунтування своїх вимог позивач вказав, що 16.12.2025 після досягнення 60-річного віку, позивач звернувся до Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком. Однак, Головне управління ПФУ в Миколаївській області рішенням №23265003879 від 23.12.2025 відмови позивачу у призначенні пенсії за віком, спираючись на відсутність необхідного страхового стажу. Відсутність необхідного страхового стажу виникла у зв`язку з не зарахуванням періодів роботи з 02.10.1990 по 01.10.1993, оскільки наявне виправлення дати наказу в підставах внесення запису про звільнення, періоду отримання допомоги по безробіттю з 29.01.2003 по 14.04.2003 оскільки не підтверджено, що виплата допомоги здійснювалась у період професійної підготовки, перепідготовки та підвищення кваліфікації, період роботи з 27.11.2003 по 19.12.2003 оскільки в реєстрі застрахованих осіб відсутні дані про трудові відносини; період отримання допомоги по безробіттю з 14.03.2013 по 30.06.2013, з 22.12.2014 по 18.09.2015, оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб. Відповідачем не враховано, що не всі недоліки записів у трудовій книжці можуть бути підставою для неврахування відповідного стажу, оскільки визначальним є підтвердження факту зайнятості особи на відповідних роботах, а не правильність записів у трудовій книжці. На переконання позивача, необґрунтоване неврахування зазначених періодів його роботи до страхового стажу суперечить нормам пенсійного законодавства та порушує його право на належний соціальний захист.
Відповідач: Головне управління ПФУ у Миколаївській області, позов не визнав, просив відмовити у його задоволенні. В письмовому відзиві зазначив, що на підставі наданих документів встановлено, що страховий стаж позивача склав 30 років 3 місяці 0 днів, що є недостатнім для призначення пенсії за віком відповідно до ст. 26 Закону №1058. До страхового стажу позивача не зараховано період роботи відповідно до трудової книжки з 02.10.1990 по 01.10.1993, оскільки наявне виправлення дати наказу в підставах внесення запису про звільнення; з 27.11.2003 по 19.12.2003, оскільки в реєстрі застрахованих осіб відсутні дані про трудові відносини; періоди отримання допомоги по безробіттю з 29.01.2003 по 04.04.2003, з 14.03.2013 по 30.06.2013, з 22.12.2014 по 18.09.2015, оскільки відсутні дані в реєстрі, та не підтверджено отримання допомоги у період отримання професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації. Відтак, рішення від 23.12.2025 №232650003879 є правомірним та законним, прийнятим у межах, у спосіб та у відповідності до чинного законодавства України, у зв`язку з чим відсутні підстави для задоволення вимоги позивача.
Суд розглянув справу 20.04.2026 відповідно до вимог ст. 263 КАС України, без проведення судового засідання, в порядку спрощеного позовного провадження.
Дослідив матеріали справи, суд встановив наступне.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , після досягнення 60-річного віку 16.12.2025 звернувся до Пенсійного фонду України із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до Закону України від 09.07.2003 № 1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування».
Рішенням Головного управління ПФУ в Миколаївській області від 23.12.2025 №232650003879 ОСОБА_1 відмовлено в призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. Як вбачається з рішення, до страхового стажу не зараховані періоди роботи позивача згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 25.04.1984 : з 02.10.1990 по 01.10.1993, оскільки наявне виправлення дати наказу в підставах внесення запису про звільнення; з 27.11.2003 по 19.12.2003, оскільки в реєстрі застрахованих осіб відсутні дані про трудові відносини; періоди отримання допомоги по безробіттю з 29.01.2003 по 04.04.2003, з 14.03.2013 по 30.06.2013, з 22.12.2014 по 18.09.2015, оскільки відсутні дані в реєстрі, та не підтверджено отримання допомоги у період отримання професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації.
Не погоджуючись з цим, позивач звернувся до суду з цим позовом.

Умови і порядок пенсійного забезпечення громадян України визначені Законом України від 05.11.1991 року № 1788-ХІІ "Про пенсійне забезпечення" (надалі - Закон № 1788) та Законом України від 09.07.2003 року № 1058-ІV "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" (надалі - Закон № 1058).
Відповідно до статті 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом. Це право гарантується загальнообов`язковим державним соціальним страхуванням за рахунок страхових внесків громадян, підприємств, установ і організацій, а також бюджетних та інших джерел соціального забезпечення; створенням мережі державних, комунальних, приватних закладів для догляду за непрацездатними. Пенсії, інші види соціальних виплат та допомоги, що є основним джерелом існування, мають забезпечувати рівень життя, не нижчий від прожиткового мінімуму, встановленого законом.
Згідно пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Згідно з пунктом 3 Порядку №637 за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження трудового стажу приймаються дані, наявні в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Аналіз наведених норм свідчить про те, що саме трудова книжка працівника є основним документом, що підтверджує його стаж роботи.
Судом встановлено, що у трудовій книжці позивача НОМЕР_1 від 24.04.1984 наявні записи про трудову діяльність ОСОБА_1 щодо спірних періодів, зокрема: 
запис №13 від 02.10.1990 про прийняття на роботу сторожем Медвежанської неповної середньої школи згідно наказу №199 від 02.10.90; 
запис №14 від 01.10.1993 про звільнення за власним бажанням відповідно до ст. 38 КЗпП України згідно наказу №87 від 28.09.1993 по Медвежанській школі; 
запис №24 від 29.01.2003 про початок виплати матеріальної допомоги по безробіттю згідно ст. 28-1 Закону України "Про соціальне страхування на випадок безробіття" згідно наказу 35 від 20.02.2003; 
запис №25 від 04.04.2003 про припинення виплати матеріальної допомоги по безробіттю згідно ст. 31 п.1 п.п.13 Закону України "Про соціальне страхування на випадок безробіття" згідно наказу №101 від 30.05.2003 р.; 
запис №26 від 27.11.2003 про прийняття на роботу у СПОП "Відродження" на посаду охоронця згідно наказу №371 від 27.11.2003; 
запис №27 від 19.12.2003 про звільнення з роботи за ст. 38 КЗпП за власним бажанням згідно наказу №386 від 19.12.2003; 
запис №35 від 14.03.2013 про початок виплати допомоги по безробіттю згідно п. 3 ст. 22 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття ", згідно наказу 130402 від 02.04.2003; 
запис №36 від 30.06.2013 припинена виплата допомоги по безробіттю згідно п.п. 1 п. 1 ст. 31 Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" згідно наказу 130701 від 01.07.2013; 
запис №39 від 22.12.2014 розпочато виплату по безробіттю згідно п.п.1 п. 1 ст. 31 Закону України Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття", згідно наказу № НТ141220 від 22.12.2014; 
запис №41 від 22.10.2015 припинена виплата по безробіттю згідно Закону України "Про загальнообов`язкове державне соціальне страхування на випадок безробіття" згідно наказу №НТ151022 від 22.10.2015.
Так, у вказаному вище запису № 14 від 01.10.1993 року про звільнення згідно наказу №87 від 28.09.1993 дата наказу має "нечіткі цифри" або виправлення (як розцінив відповідач). 
Верховний Суд у постанові від 21.02.2018 в справі №687/975/17 вказав, що на особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у його трудовій книжці. Працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення документів на підприємстві, неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки чи іншої документації з вини адміністрації підприємства, відтак вказані обставини не можуть бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань з призначення пенсії за віком.
Європейський суд з прав людини у справі "Рисовський проти України" (заява №29979/04, рішення від 20.10.2011 року) підкреслив особливу важливість принципу "належного урядування". Цей принцип передбачає, що у разі, коли йдеться про питання загального інтересу, зокрема, якщо справа впливає на такі основоположні права людини, як майнові права, державні органи повинні діяти вчасно та в належний і якомога послідовніший спосіб. Зокрема, на державні органи покладено обов`язок запровадити внутрішні процедури, які посилять прозорість і ясність їхніх дій, мінімізують ризик помилок і сприятимуть юридичній визначеності у цивільних правовідносинах, які зачіпають майнові інтереси.
Принцип "належного урядування", як правило, не повинен перешкоджати державним органам виправляти випадкові помилки, навіть ті, причиною яких є їхня власна недбалість. Будь-яка інша позиція була б рівнозначною, inter alia, санкціонуванню неналежного розподілу обмежених державних ресурсів, що саме по собі суперечило б загальним інтересам. З іншого боку, потреба виправити минулу "помилку" не повинна непропорційним чином втручатися в нове право, набуте особою, яка покладалася на легітимність добросовісних дій державного органу. Іншими словами, державні органи, які не впроваджують або не дотримуються своїх власних процедур, не повинні мати можливість отримувати вигоду від своїх протиправних дій або уникати виконання своїх. Ризик будь-якої помилки державного органу повинен покладатися на саму державу, а помилки не можуть виправлятися за рахунок осіб, яких вони стосуються.
На особу не може перекладатись тягар доведення правдивості чи достовірності даних, що зазначені у її трудовій книжці або довідках. Відсутність посилання чи неточних записів у первинних документах по обліку трудового стажу та нарахуванню заробітної плати на конкретну посаду, яку займав позивач у той чи інший період його роботи у підприємстві за наявності належним чином оформленої трудової книжки, не може бути підставою для виключення вказаних періодів роботи з трудового стажу позивача, що дає йому право на призначення пенсії за віком, оскільки працівник не може відповідати за правильність та повноту оформлення бухгалтерських документів на підприємстві, та у свою чергу неналежний порядок ведення та заповнення трудової книжки та іншої документації з вини адміністрації підприємства не може бути підставою для позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань надання пенсії за віком на пільгових умовах відповідно до ст. 13 Закону України "Про пенсійне забезпечення".
Аналогічна правова позиція підтримана Верховним Судом у постанові від 21.02.2018 року у справі № 687/975/17.
З наведеного випливає, що на працівника не слід покладати ризик негативних наслідків (позбавлення позивача його конституційного права на соціальний захист щодо вирішення питань про зарахування стажу) за недоліки оформлення трудової книжки, якщо недоліки допущені із вини адміністрації підприємства.
З урахуванням наведених висновків, суд вважає, що внаслідок невиконання уповноваженими особами належного оформлення, надання та зазначення даних про трудову діяльність, позивач позбавлений соціальної захищеності та пенсійного стажу за цей період роботи, що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.
Щодо зарахування інших періодів, то як вже зазначалось вище підставою їх не врахування слугувало, відсутність даних у реєстрі застрахованих осіб. 
Згідно зі статтею 24 Закону № 1058-IV страховий стаж - період, протягом якого особа підлягала загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Страховий стаж за період до впровадження системи персоніфікованого обліку, до 31 грудня 2003 року зараховується на підставі трудової книжки або документів про стаж та з 01 січня 2004 року обчислюється за даними персоніфікованого обліку на підставі довідки з бази даних реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
З цього суд вбачає, що період отримання допомоги по безробіттю з 29.01.2003 по 04.04.2003 року та період роботи з 27.11.2003 по 19.12.2003, підлягає зарахуванню на підставі трудової книжки, тому відповідач безпідставно не врахував до страхового стажу позивача цей період.
Щодо періодів з 14.03.2013 по 30.06.2013, з 22.12.2014 по 18.09.2015, то суд виходить з наступного.
Відповідно до частини першої статті 24 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж - період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
Період, протягом якого особа, яка підлягала загальнообов`язковому державному соціальному страхуванню на випадок безробіття, отримувала допомогу по безробіттю (крім одноразової її виплати для організації безробітним підприємницької діяльності) та матеріальну допомогу у період професійної підготовки, перепідготовки або підвищення кваліфікації, включається до страхового стажу.
Таким чином, законом передбачено можливість зарахування до страхового стажу лише період, протягом якого особа отримувала допомогу по безробіттю, а не весь період перебування особи на обліку в центрі зайнятості як безробітного.
Аналогічний правовий висновок висловлений Верховним Судом у постанові від 20.04.2022 по справі №№638/7217/16-а.
Як вже зазначалось вище, в трудовій книжці позивача містяться записи №35 - з 14.03.2013 розпочато виплату допомоги по безробіттю , №36- з 30.06.2013 припинено виплату допомоги по безробіттю, №39 - з 22.12.2014 розпочато виплату допомоги по безробіттю; та № 41 - з 22.10.20215 - припинено виплату допомоги по безробіттю.
Таким чином, періоди перебування позивача на обліку в центрі зайнятості та отримання ним допомоги по безробіттю з 29.01.2013 по 30.06.2013, та з 22.12.2014 по 18.09.2015 повинні бути зараховані до його страхового стажу.
З урахуванням наведених вище висновків, відповідачем протиправно не враховано до страхового стажу позивача періоди з 02.10.1990 по 01.10.1993, з 29.01.2003 по 04.04.2003, з 27.11.2003 по 19.12.2003, з 14.03.2013 по 30.06.2013, з 22.12.2014 по 18.09.2015 .
В цій частині позов підлягає задоволенню.
Щодо вимоги позивача про призначення йому пенсії за віком, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 26 Закону №1058, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року.
Починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
На момент звернення до відповідача із заявою про призначення пенсії за віком позивачу виповнилось 60 років , страховий стаж для призначення пенсії становив 30 років 03 місяці 0 днів.
З урахуванням висновків суду щодо зарахування періодів з 02.10.1990 по 01.10.1993, з 29.01.2003 по 04.04.2003, з 27.11.2003 по 19.12.2003, з 14.03.2013 по 30.06.2013, з 22.12.2014 по 18.09.2015, страховий стаж постановить 34 років 5 місяців 22 дні, що є достатнім для призначення пенсії за віком. 
Позов задовольнити повністю. 
При цьому, задовольняючи позовні вимоги повністю, суд використовуючи повноваження передбачені ч.2 ст.9 КАС України, самостійно визначає формулювання резолютивної частини судового рішення, з метою її більш ефективного виконання та надання повного захисту правам позивача.
Сплачена позивачем сума судового збору в розмірі 1331,20 гривень підлягає відшкодуванню на його користь за рахунок бюджетних асигнувань відповідача.
На підставі викладеного, керуючись ст. 2, 19, 139, 241, 244, 242 - 246, 263 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, - 
ВИРІШИВ:
1. Позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,54008 13844159) задовольнити повністю. 
2. Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області №232650003879 від 23.12.2025 року про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії за віком.
3. Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, Миколаїв, 54008, код 13844159) зарахувати до страхового стажу ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 ) періоди роботи та отримання допомоги по безробіттю з 02.10.1990 по 01.10.1993, з 29.01.2003 по 04.04.2003, з 27.11.2003 по 19.12.2003, з 14.03.2013 по 30.06.2013, з 22.12.2014 по 18.09.2015, та призначити ОСОБА_1 ( РНОКПП НОМЕР_2 ) пенсію за віком відповідно до ст. 26 Закону України "Про загальньнообов`язкове державне пенсійне страхування" з 16.12.2025 року.
4. Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1,м. Миколаїв,54008 13844159) на користь ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 НОМЕР_2 ) судові витрати в розмірі 1331,20 (одна тисяча триста тридцять одна грн двадцять коп) гривень.
5. Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя В. В. Біоносенко   

Рішення складено в повному обсязі 20.04.2026