РІВНЕНСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

23 березня 2026 року 	м. Рівне	Справа №460/11042/25	

Рівненський окружний адміністративний суд у складі судді Дорошенко Н.О., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) учасників адміністративної справи за позовом:
 	ОСОБА_1 	
до	Військової частини НОМЕР_1 	
 	про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинення певних дій,	
В С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Рівненського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі – ВЧ НОМЕР_1 , відповідач), у якому (з урахуванням заяви про уточнення позовних вимог) просить:
1) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди у відповідності до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за час його перебування на лікуванні та у відпустці за станом здоров`я у зв`язку із пораненням, що пов`язане із захистом Батьківщини, а саме: за час перебування на стаціонарному лікуванні з 10.03.2023 по 06.04.2023;
2) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу додаткову грошову винагороду на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" в розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування його на лікуванні у зв`язку із пораненням, що пов`язане із захистом Батьківщини, а саме: з 10.03.2023 по 06.04.2023, з урахуванням фактично виплачених сум;
3) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошового забезпечення за травень 2023 року у розмірі відповідно за останньою займаною посадою у повному обсязі у зв`язку з перебуванням у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), право на які передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану";
4) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення за травень 2023 року у розмірі відповідно за останньою займаною посадою у повному обсязі за період перебування у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), право на які передбачено постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану";
5) визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошового забезпечення та додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 100000 гривень у розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за серпень 2023 року, з урахуванням фактично виплачених сум;
6) зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити позивачу грошове забезпечення за серпень 2023 року, додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 100000 грн, у розрахунку на місяць пропорційно дням безпосередньої участі в бойових діях та забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, за серпень 2023 року, з урахуванням фактично виплачених сум.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем та проходить військову службу по мобілізації у ВЧ НОМЕР_1 . 23.01.2023 отримав бойову травму внаслідок ворожого мінометного обстрілу. 30.01.2023 лікарем мед. роти ВЧ НОМЕР_1 було видано направлення на стаціонарне лікування з діагнозом МВТ, Акубаротравма (23.01.2023); Розрив барабанної перетинки правого вуха; Гострий бронхіт. Позивач перебував на стаціонарному лікуванні у в/ч НОМЕР_2 з 10.03.2023 по 16.03.2023, у КНП «Гощанська БПЛ» з 17.03.2023 по 28.03.2023, у КНП «Рівненський обласний госпіталь ветеранів війни» смт Клевань з 29.03.2023 по 05.04.2023; Ступінь важкості – ЛЕГКА; Травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби. 06.04.2023 позивача було оглянуто ВЛК в/ч НОМЕР_2 та рекомендовано продовжити лікування, зазначено, що поранений потребує відпустки за станом здоров`я на 30 (тридцять) календарних днів; Травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби. 03.05.2023 позивача було оглянуто ВЛК в/ч НОМЕР_2 та рекомендовано продовжити лікування, зазначено, що поранений потребує відпустки за станом здоров`я на 30 (тридцять) календарних днів; Травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби. При цьому, довідку про обставини травми №250/ДТ позивач отримав лише 10.03.2025. Тому, після отримання довідки про обставини травми було проведено медичний огляд ВЛК військової частини НОМЕР_3 13.03.2025, видано довідку ВЛК з діагнозом та постановою ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): Наслідки вибухової травми (23.01.2023): акубаротравма, закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, у вигляді стійкого цефалгічного синдрому, хронічної двобічної сенсоневральної приглухуватості справа середньо-тяжке, зліва легке ураження слуху; Травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини. Позивач вважає, що оскільки у період з 10.03.2023 по 06.04.2023 він знаходився на стаціонарному лікуванні у зв`язку з отриманою 23.01.2023 мінно-вибуховою травмою, а також у травні 2023 року знаходився у відпустці за станом здоров`я у зв`язку з отриманою легкою мінно-вибуховою травмою під час захисту Батьківщини, то він має право на нарахування та виплату додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн на місяць, за всі періоди перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я (включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого). Крім того, позивач брав безпосередню участь у бойових діях за період з червня 2023 року по вересень 2023 року. Проте, позивачу не було виплачено додаткову грошову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 в розмірі 100000 гривень за весь час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я з 10.03.2023 по 06.04.2023, перебування у відпустці у травні 2023 року, а також участі у бойових діях в серпні 2023 року. Позивач вважає поведінку відповідача щодо ненараховування та невиплати йому додаткової грошової винагороди за вказані періоди протиправною бездіяльністю, яка порушує його право на належне грошове забезпечення.
Ухвалою від 03.07.2025 позовну заяву прийнято до розгляду та відкрито провадження у справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін. Встановлено строк для подання відповідачем відзиву на позовну заяву, а позивачем - відповіді на відзив. 
Відповідач подав відзив, у якому заперечив проти позовних вимог. Зокрема, вказав, що з аналізу норм постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 вбачається встановлення лише двох умов, необхідних для виплати збільшеної до 100000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва) із захистом Батьківщини, а також факт перебування на стаціонарному лікуванні внаслідок такого поранення. Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення під час захисту Батьківщини. Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини. Відповідно до пункту 7 окремого доручення Міністра Оборони України від 23.06.2022 № 912/в/29 до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень належить включати військовослужбовців, які, зокрема, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), - з дня отримання такого поранення, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (в тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії. При цьому, підставою для видання такого наказу щодо виплати додаткової винагороди в розмірі 100000 грн є довідка про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва), визначена додатком 5 до «Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України», затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва), під час захисту Батьківщини. Згідно з довідкою від 06.04.2023 № 1709, виданою військовою частиною НОМЕР_2 , ОСОБА_1 стаціонарно лікувався у в/ч НОМЕР_2 з 10.03.2023 по 16.03.2023; подальше лікування у КНП «Гощанська БПЛ» з 17.03.2023 по 22.03.2023; медична реабілітація у КНП «Рівненський обласний госпіталь ВВ» з 29.03.2023 по 05.04.2023. Зазначає, що довідка від 06.04.2023 №1709 не може бути належним та допустимим доказом на підтвердження стаціонарного лікування позивача, оскільки таким підтвердженням має бути виписка з історії хвороби встановленої форми. Також довідка містить потертості та виправлення, що ставить під сумнів її достовірність. У довідці міститься посилання на історію хвороби № 945/68, за змістом якої «Місце роботи (посада)»: зазначено військову частину НОМЕР_4 Чернігівська область. Водій. З 17.03.2023 по 28.03.2023 позивач, як військовослужбовець військової частини НОМЕР_4 , знаходився на стаціонарному лікуванні в неврологічному відділенні КНП «Гощанська БПЛ». Відповідач зауважив, що виписка з історії хвороби не може бути належним та допустимим доказом перебування на стаціонарному лікуванні позивача, оскільки на підтвердження перебування на стаціонарному лікуванні видається первинна облікова документація № 027/о “Виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого” (далі - форма № 027/о), яка затверджена наказом Міністерства охорони здоров`я України від 14.02.2012 № 110. В порушення Інструкції щодо заповнення форми первинної облікової документації № 027/о “Виписка із медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого” відсутні необхідні реквізити виписки, в тому числі дата заповнення. Підпис лікуючого лікаря та печатка (не читабельна) накладаються на текст виписки, що може свідчити, що спочатку був проставлений підпис лікаря, а в подальшому машинописним друком було виготовлено виписку. Щодо перебування позивача на стаціонарному лікуванні в період з 29.03.2023 по 05.04.2023 жодних доказів не надано. Відповідно до довідки військово-лікарської комісії від 06.04.2023 за № 3702 гарнізонною ВЛК в/ч НОМЕР_2 06.04.2023 проведено медичний огляд солдата ОСОБА_1 (в/ч НОМЕР_4 ) та встановлено, що Травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби. Довідка про обставини травми не представлена. Отже, підтвердженим періодом перебування на стаціонарному лікуванні позивача можна вважати лікування у військовій частині НОМЕР_2 з 10.03.2023 по 16.03.2023. При цьому, у виписці № 945/68 вказані невірні дані, оскільки вказано, що ОСОБА_1 є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_4 Чернігівська обл. Відсутність довідки форми № 5 та неточності в медичних документах унеможливлюють виплату додаткової винагороди збільшеної до 100000,00 грн на час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом). Крім того, відповідач зазначив, що наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.06.2023 за № 162 солдат ОСОБА_1 вважається таким, що самовільно залишив частину та знятий з грошового забезпечення з 02.06.2023. Після повернення до ВЧ НОМЕР_1 позивача було поновлено на всіх видах забезпечення, в тому числі грошовому, але 08.09.2023 ОСОБА_1 знову самовільно залишив частину та з цього часу був знятий з грошового забезпечення. За таких обставин, ВЧ НОМЕР_1 не може нараховувати та виплачувати позивачу будь-які виплати за наявності наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 11.09.2023 № 260. Відповідач вважає, що діяв в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
У відповіді на відзив позивач повністю підтримав позовні вимог. Зазначив, що вказана технічна помилка у виписці №945/68 (переплутаний табельний номер частини) не спростовує факту поранення, діагнозу та тривалості стаціонарного лікування, що підтверджені іншими документами (витяг з журналу бойових дій, довідка про обставини травми № 250/ДП від 10.03.2025, довідки ВЛК). Зауважив, що довідка про обставини травми (форма №5) має бути складена командиром військової частини не пізніше ніж протягом п`яти діб після встановлення факту отримання військовослужбовцем поранення (травми), пов`язаного із захистом Батьківщини. Однак він отримав відповідну довідку лише 10.03.2025, тобто через більше ніж два роки після поранення. На підставі цієї довідки 13.03.2025 було проведено медичний огляд військово-лікарською комісією в/ч НОМЕР_3 , за результатами якого видано довідку ВЛК. Висновок комісії: «Травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини». Навіть якщо дії позивача у вересні 2023 року були кваліфіковані як СЗЧ, це не впливає на вже набуте право на винагороду. Просив позов задовольнити повністю.
В запереченні на відповідь на відзив відповідач підтримав аргументи, викладені у відзиві. Також зазначив, що право на отримання додаткової винагороди збільшеної до 100000,00 грн мають особи, які перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії. Військово-лікарською комісією встановлено, що згідно кваліфікації отриманих травм дана травма відноситься до легких (наказ МОЗ України № 370 від 04.07.2007 р.), що у свою чергу виключає виплату додаткової винагороди. Крім цього, в травні 2024 року позивач не повернувся вчасно з реабілітаційної відпустки, а отже вважався таким, що самовільно залишив військову частину (СЗЧ), з цих підстав йому було призупинено виплати наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 07.06.2023 за № 162. Після повернення у частину виплати позивачу були поновлені з часу повернення, тобто з червня 2023 року. Аналогічна ситуація щодо виплат за серпень 2023 року. Позивач самовільно залишив військову частину та досі не повернувся. Як наслідок, наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.09.2023 № 260 солдат ОСОБА_1 вважається таким, що самовільно залишив частину та знятий з грошового забезпечення з 08.09.2023. За наявності наказу про зняття позивача з грошового забезпечення, у командира ВЧ НОМЕР_1 відсутні підстави для включення позивача до наказів про виплату йому будь-яких коштів. За таких обставин, позивачу слід прибути у розташування ВЧ НОМЕР_1 та надати всі документи на підтвердження поважності відсутності у розташуванні військової частини. Після чого позивача буде поновлено на всі види забезпечення, а за наявності підстав – виплачені належні йому кошти. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю.
Ухвалою від 29.07.2025 заяву позивача про уточнення позовних вимог прийнято до розгляду, а позовну заяву в частині первинної редакції позовних вимог, викладених в пунктах 5 та 6 - залишено без розгляду.
Ухвалою від 20.03.2026 відмовлено у задоволенні клопотання відповідача про залишення позовної заяви без розгляду. 
З`ясувавши доводи та аргументи сторін, на яких ґрунтуються їх вимоги та заперечення, перевіривши їх дослідженими доказами, суд встановив та врахував таке.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , у період з 15.10.2022 по грудень 2024 року проходив військову службу по мобілізації у ВЧ НОМЕР_1 , що підтверджується записами військового квитка серії НОМЕР_5 (а.с. 31 – 32).
Позивач є учасником бойових дій, що підтверджується посвідченням від 03.03.2025 серії НОМЕР_6 (а.с. 31).
23.01.2023 об 11:50 годині ранку позивач отримав бойову травму внаслідок ворожого мінометного обстрілу, діагноз: ОСОБА_2 ; Амбулаторне лікування, що підтверджується витягом з журналу бойових дій (а.с. 33), первинною медичною карткою (а.с. 34), довідкою про обставини травми від 10.03.2025 №250/ДТ (а.с. 38 зворот).
У період з 10.03.2023 по 06.04.2023 ОСОБА_1 перебував на лікуванні у військовій частині НОМЕР_2 , історія хвороби №945/68, діагноз: Стан після вибухового акубаротравматичного ураження вух (23.01.2023), двобічна нейросенсорна приглухуватість зі стійким різким зниженням слуху та сприйняттям. Стаціонарне лікування у ВЧ НОМЕР_2 з 10.03.2023 по 16.03.2023; подальше лікування у КНП “Гощанська БПЛ” з 17.03.2023 по 28.03.2023; медична реабілітація у КНП “Рівненський обласний госпіталь ВВ” смт Клевань з 29.03.2023 по 05.04.2023. Такі обставини підтверджуються довідкою від 06.04.2023 №1709 (а.с. 34 зворот), випискою із медичною карти стаціонарного хворого №945/68 (а.с. 35), випискою з історії хвороби №1622 (а.с. 108-109), випискою із медичної картки стаціонарного хворого №1272 (а.с. 110), консультативними висновками спеціаліста від 29.03.2023 №577 та від 06.04.2023 №641 (а.с. 36-37).
Згідно з довідкою ВЛК від 06.04.2023 №3702, виданою ВЧ НОМЕР_2 , 06.04.2023 гарнізонною ВЛК проведено медичний огляд солдата ОСОБА_1 . Діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): Стан після МВТ 23.01.2023 ЗЧМТ, струсу головного мозку, акубаротравматичного ураження вух, двобічної нейросенсорної приглухуватості зі стійким зниженням слуху та сприйняттям ШМ Ad/As- 0,5/5м., PM Ad/As- до 1м/6м. Стійкий вушний шум. Травма. ТАК пов`язана з проходженням військової служби. Довідка про обставини травми не представлена. Згідно з класифікацією отриманих травм дана травма відноситься до легких (наказ МОЗ України №370 від 04.07.2007). На підставі статті: 81, гр. 11 Розкладу хвороб: Потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів (а.с. 37 зворот).
За змістом довідки ВЛК від 03.05.2023 №4628, виданої ВЧ НОМЕР_2 , 03.05.2023 гарнізонною ВЛК проведено медичний огляд солдата ОСОБА_1 . Діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): Стан після МВТ 23.01.2023 ЗЧМТ, струсу головного мозку, акубаротравматичного ураження вух, двобічної нейросенсорної приглухуватості зі стійким зниженням слуху та сприйняттям ШМ Ad/As- 0,5/5м., PM Ad/As- до 1м/6м. Стійкий вушний шум. Травма. ТАК пов`язана з проходженням військової служби. Довідка про обставини травми не представлена. Згідно з класифікацією отриманих травм дана травма відноситься до легких (наказ МОЗ України №370 від 04.07.2007). На підставі статті: 81, гр. 11 Розкладу хвороб: Потребує продовження лікування (а.с. 38).
Згідно з довідкою про безпосередню участь особи у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України від 05.07.2025 №1190/УБД, виданою ВЧ НОМЕР_1 , ОСОБА_1 у періоди з 15.10.2022 по 23.01.2023, з 27.01.2023 по 31.01.2023, з 01.07.2023 по 06.07.2023, з 26.07.2023 по 31.08.2023 перебуваючи в Донецькій області Волноваського району Вугледарської МГ, Харківській області Ізюмського району Борівської СГ брав участь у цих заходах (а.с. 75).
Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 07.06.2023 №162 солдата ОСОБА_1 визнано таким, що самовільно залишив частину, знято з грошового забезпечення з 02.06.2023, а з усіх інших видів забезпечення, окрім продовольчого, з 07.06.2023 (а.с. 76).
Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 11.09.2023 №260 солдата ОСОБА_1 визнано таким, що самовільно залишив частину, знято з грошового забезпечення з 08.09.2023, а з усіх інших видів забезпечення з 12.09.2023 (а.с. 74).
На виконання наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 13.09.2023 №3851 проведено службове розслідування щодо обставин самовільного залишення солдатом ОСОБА_1 тимчасового розташування підрозділу.
Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 13.10.2023 №4620 «Про результати службового розслідування» до солдата ОСОБА_1 застосовано дисциплінарне стягнення «сувора догана»; матеріали службового розслідування направлено ДБР для внесення відомостей до ЄРДР за ознаками скоєння солдатом ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 5 ст. 407 КК України; наказано не включати солдата ОСОБА_1 до наказу про виплату додаткової винагороди (постанова КМУ від 28.02.2022 №168) за вересень 2023 року (а.с. 77-78).
Наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 02.02.2024 №35 солдату ОСОБА_1 призупинено військову службу з 19.04.2024. Підстава: витяг з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 02.02.2024 № 25-РС, витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань від 19.01.2024 про реєстрацію кримінального провадження 62024170020000303 (а.с. 73).
10.03.2025 ВЧ НОМЕР_1 видано довідку №250/ДТ про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) солдата ОСОБА_1 (а.с. 38 зворот).
13.03.2025 ВЛК військової частини НОМЕР_3 проведено медичний огляд солдата ОСОБА_1 , за наслідками якого постановлено діагноз та постанову ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): Наслідки вибухової травми (23.01.2023): акубаротравма, закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, у вигляді стійкого цефалгічного синдрому, хронічної двобічної сенсоневральної приглухуватості справа середньо-тяжке, зліва легке ураження слуху. Травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини. Довідка про обставини травми від 10.03.2025 № 250/ДТ видана командиром військової частини НОМЕР_1 . Згідно наказу МОЗ України №370 від 04.07.2007 травма кваліфікується як легка. Захворювання, ТАК, пов`язані з проходженням військової служби. На підставі статей 156, 39в, 61в, 75в, 79в графи 11 Розкладу хвороб: Придатний до служби у військових частинах забезпечення, ІНФОРМАЦІЯ_2 , ВВНЗ, навчальних центрах, закладах (установах), медичних підрозділах, підрозділах логістики, зв`язку, оперативного забезпечення, охорони (а.с. 39). 
28.04.2025 адвокат Гофман О.Р. звернувся до ВЧ НОМЕР_1 з адвокатським запитом та просив надати довідки щодо нарахування грошового забезпечення (основного та додаткового) солдата ОСОБА_1 , які були нараховані та виплачені йому у зв`язку з проходженням стаціонарного лікування у період з 10.03.2023 по 06.04.2023, за проходження військової служби з 01.06.2023 по 31.08.2023 (а.с. 39-40).
За змістом довідки про доходи від 30.04.2025 №10351 (а.с. 43), від 30.04.2025 №10352 (а.с. 43 зворот), наданих ВЧ НОМЕР_1 на адвокатський запит, додаткова грошова винагорода, передбачена постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168, у період з 10.03.2023 по 06.04.2023, у травні, серпні 2023 року солдату ОСОБА_1 не нараховувалася та не виплачувалася. 
Вважаючи протиправною бездіяльністю відповідача щодо ненарахування та невиплати додаткової винагороди відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 за період з 10.03.2023 по 06.04.2023, а також травень, серпень 2023 року, ОСОБА_1 звернувся до суду з цим позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, які виникли між сторонами, суд враховує таке.
Правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, здійснює Закон України “Про військовий обов`язок і військову службу” від 25.03.1992 №2232-XII (далі – Закон №2232-XII).
Згідно із ст. 1 Закону №2232-ХІІ захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України є конституційним обов`язком громадян України.
Військовий обов`язок установлюється з метою підготовки громадян України до захисту Вітчизни, забезпечення особовим складом Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань, а також правоохоронних органів спеціального призначення (далі - Збройні Сили України та інші військові формування), посади в яких комплектуються військовослужбовцями.
Військовий обов`язок включає, зокрема, проходження військової служби.
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 9 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 № 2011-XII (далі – Закон № 2011-XII) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Відповідно до пунктів 2, 3 постанови Кабінету Міністрів України № 704 від 30.08.2017 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб" грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим (спеціальним) званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення. Виплату грошового забезпечення військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу здійснювати в порядку, що затверджується Міністерством оборони, Міністерством внутрішніх справ, Міністерством фінансів, Міністерством інфраструктури, Міністерством юстиції, Службою безпеки, Управлінням державної охорони, розвідувальними органами, Адміністрацією Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації (державні органи).
Механізм та умови виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України, Державної спеціальної служби транспорту України та деяким іншим особам, визначає Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 № 260, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі – Порядок №260).
Згідно з абзацом 3 пункту 1 розділу І Порядку №260 дія цього Порядку (крім розділів II, V, VI, IX, XII, XVI-XXIV) поширюється на військовослужбовців, умови виплати грошового забезпечення для яких встановлено іншими нормативно-правовими актами.
У зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України від 12.05.2015 № 389-VIII “Про правовий режим воєнного стану”, Указом Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” №64/2022 від 24.02.2022, затвердженим Законом України “Про затвердження Указу Президента України “Про введення воєнного стану в Україні” №2102-IX від 24.02.2022, введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб. В подальшому строк дії воєнного стану продовжувався, воєнний стан діє на даний час.
У справі, що розглядається, спірним є питання про наявність у позивача права на отримання додаткової грошової винагороди під час дії воєнного стану, у період березень – травень, серпень 2023 року.
Відповідно до ст. 9-2 Закону № 2011-XII під час дії воєнного стану військовослужбовцям щомісячно виплачується додаткова винагорода на умовах, у розмірах та в порядку, встановлених Кабінетом Міністрів України.
28.02.2022 Кабінетом Міністрів України прийнято постанову № 168 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі - Постанова № 168).
Пунктом 1 Постанови № 168 (в редакції до серпня 2023 року) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах (абз. 1).
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників) (абз. 4).
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включати осіб, зазначених у цьому пункті, у тому числі тих, які:
у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії (абз. 5, 6).
Вищевказані абзаци пункту 1 Постанови № 168 застосовуються з 24.02.2022.
В серпні 2023 року до вказаної Постанови внесено зміни постановою Кабінету Міністрів України від 09.08.2023 №836, яка набрала чинності 11.08.2023.
Абзацом 1 пункту 1 Постанови № 168 (в редакції Постанови №836) установлено, що на період воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, розмір такої додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Відповідно до абз. 1, 2 п. 1-1 (в редакції Постанови №836) на період воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Згідно з абз. 1, 3, 4 п. 1-2 (в редакції Постанови №836) виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які:
у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Вищевказані абзаци пунктів 1, 1-1, 1-2 Постанови № 168 в редакції Постанови №836 застосовуються з 01.06.2023.
Отже, на період дії воєнного стану Постановою № 168 передбачена виплата додаткової винагороди, починаючи з 24.02.2022, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил України, які безпосередньо перебувають у зоні бойових дій та беруть участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, а також які перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
При цьому, зміст пункту 1 Постанови № 168 визначає обов`язкові умови виплати додаткової винагороди у розмірі до 100000 грн, а саме: період дії воєнного стану; безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, або перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення; наявність наказу командира.
11.08.2023 до Постанови № 168 внесено зміни на підставі постанови Кабінету Міністрів України від 09.08.2023 № 836, зокрема, Постанову № 168 доповнено пунктом 1-1, згідно з абз. 1, 2 якого на період воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
За змістом абз. 1, 3, 4 п. 1-2 (в редакції Постанови №836) виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які:
у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Вищевказані абзаци пунктів 1-1, 1-2 Постанови № 168 в редакції Постанови №836 застосовуються з 01.06.2023.
Таким чином, до червня 2023 року виплата додаткової винагороди військовослужбовцям Збройних Сил України у зв`язку з безпосередньою участю у зоні бойових дій, або пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, чи перебуванні у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення, підлягала у розмірі до 100000 грн в розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі у зоні бойових дій, перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення, а з 01.06.2023 - в розмірі 100000 гривень в розрахунку на місяць.
Пунктом 2-1 Постанови № 168 (який застосовується з 24.02.2022) установлено, що міністерства та державні органи за погодженням з Міністерством фінансів та Міністерством економіки визначають, зокрема, порядок, умови і розміри виплати додаткової винагороди особам, зазначеним у пункті 1 цієї постанови.
Виплата військовослужбовцям Збройних Сил України у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, додаткової винагороди у розмірі 100000 також передбачена Порядком №260, згідно з абзацом 4 пункту 11 розділу XXXIV якого у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.
Підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14.08.2008 № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17.11.2008 за № 1109/15800 (далі – Положення №402), видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини (п. 12 розділу XXXIV Порядку №260).
Таким чином, підставою для виплати військовослужбовцю додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є наказ командира військової частини, де такий військовослужбовець проходить службу, виданий на підставі довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) за формою, визначеною додатком 5 до Положення №402.
На період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України (п. 17 розділу І Порядку №260).
Порядок та умови виплати додаткової винагороди, а також одноразової грошової допомоги військовослужбовцям Збройних Сил України у спірному періоді, встановлений рішенням Міністра оборони України, доведеним телеграмою від 25.03.2022 № 248/1298, в якій зазначено, зокрема:
1. Під терміном “безпосередня участь військовослужбовця у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів” (бойові дії або заходи) слід розуміти виконання військовослужбовцем: бойових завдань у складі військової частини (підрозділу), яка(який) веде воєнні(бойові) дії у складі діючих угрупувань військ(сил) Сил оборони держави (визначених Головнокомандувачем Збройних Сил України або начальником Генерального штабу Збройних Сил України) в районі ведення воєнних(бойових)дій; бойових(спеціальних) завдань на лінії бойового зіткнення (в межах району виконання бойових(спеціальних) завдань військовою частиною(підрозділом, утому числі зведеним) першого ешелону оборони або наступу(контрнаступу, контратаки)) підчас перебування у складі органу військового управління, штабу угрупування військ(сил) або штабу тактичної групи, включеної до складу діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави; бойових (спеціальних) завдань із всебічного забезпечення діючих угрупувань військ(сил) Сил оборони держави безпосередньо в районі ведення бойових дій згідно з бойовими розпорядженнями; бойових завдань зведення руху опору на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником; завдань зведення оперативної (військової, спеціальної) розвідки в районі ведення бойових дій або на територіях України, тимчасово окупованих (захоплених) противником; бойових завдань з відбиття збройного нападу (вогневого ураження противника) на об`єкти, що охороняються, звільнення таких об`єктів у разі їх захоплення або спроби насильного заволодіння зброєю, бойовою та іншою технікою; бойових завдань з пошуку, виявлення та знешкодження диверсійно-розвідувальних груп, незаконних збройних формувань (озброєних осіб); здійснення польотів у районах ведення воєнних дій, ведення повітряного бою; здійснення заходів з виводу повітряних суден з під удару противника з виконанням зльоту; виконання бойових (спеціальних) завдань кораблями, катерами, суднами в морській, річковій акваторії.
2. На період дії воєнного стану військовослужбовцям (у тому числі військовослужбовцям строкової служби та курсантам вищих військових навчальних закладів і військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти) встановлювати виплату щомісячної додаткової винагороди (пропорційно із розрахунку на місяць) в розмірах: 100000 гривень - військовослужбовцям, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (пропорційно часу участі у таких діях або заходах); 30000 гривень - іншим військовослужбовцям (із дня призову (прийняття) на військову службу до дня виключення із списків особового складу військової частини у зв`язку зі звільненням з військової служби).
3. Райони ведення бойових дій визначати відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України, а склад діючих угрупувань військ (сил) Сил оборони держави-відповідними рішеннями (наказами, директивами, розпорядженнями) Головнокомандувача Збройних Сил України або начальника Генерального штабу Збройних Сил України. Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовців у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, у період здійснення зазначених дій або заходів здійснювати на підставі бойових наказів (бойове розпорядження), журналів бойових дій (вахтовий, журнал) або журналів ведення оперативної обстановки або бойове донесення (підсумкове, термінове, позатермінове) або постових відомостей (під час охорони об`єкта, на який було здійснено збройний напад); рапортів (донесення) командира підрозділу (групи) про участь кожного військовослужбовця (у тому числі з доданих або оперативно підпорядкованих підрозділів) у бойових діях, у виконанні бойових (спеціальних) завдань. Про підтвердження безпосередньої участі відряджених військовослужбовців у бойових діях або заходах надавати довідку керівника органу військового управління, штабу угрупування військ (сил), штабу тактичної групи, командира військової частини (установи, навчального закладу), до яких для виконання завдань відряджений військовослужбовець.
5. Виплату додаткової винагороди в розмірі 100000 гривень або 30000 гривень здійснювати на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин (військових навчальних закладів, установ, організацій) (військових частини) - особовому складу військової частини; керівника вищого органу військового управління - командиром (начальником) військових частин. В цих наказах про виплату додаткової винагороди виходячи з розміру 100000 гривень за місяць обов`язково зазначити підстави для його видання з посиланням на бойовий наказ (бойове розпорядження) тощо (зразок наведено в додатку № 2 до цієї телеграми).
6. Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видавати до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.
8. У період дії воєнного стану військовослужбовцям, які отримали поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язані із захистом Батьківщини, додаткову винагороду виплачувати у розмірі 100 000 грн за весь час безпосереднього перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), за час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого та перебування у відпустці у зв`язку з хворобою або для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської комісії.
10. До наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень або 30 000 гривень не включати військовослужбовців, які, зокрема, самовільно залишили військові частини, місця служби або дезертирували - з дня самовільного залишення військової частини або місця служби (дезертирства), оголошеного наказом командира; у разі вчинення інших дій (бездіяльності), які мають ознаки адміністративного або кримінального правопорушення – за місяць, у якому здійснено таке правопорушення.
Як встановлено судом з матеріалів справи, 23.01.2023 об 11:50 годині ранку при захисті Батьківщини на бойових позиціях на південний захід н.п. [ ] Донецької області солдат ОСОБА_1 отримав бойову травму (Акубаротравма) внаслідок ворожого мінометного обстрілу. На момент поранення перебував у засобах індивідуального захисту військовослужбовця, не знаходився у стані алкогольного, токсичного чи наркотичного сп`яніння.
Вказані обставини підтверджується витягом з журналу бойових дій (а.с. 33), первинною медичною карткою (а.с. 34), довідкою про обставини травми від 10.03.2025 №250/ДТ (а.с. 38 зворот).
Згідно з довідкою від 06.04.2023 №1709 (а.с. 34 зворот), виданою військовою частиною НОМЕР_2 солдату (моб.) ВЧ НОМЕР_1 ОСОБА_1 , він у період з 10.03.2023 по 06.04.2023 знаходився на лікуванні у військовій частині НОМЕР_2 , історія хвороби №945/68, діагноз: Стан після вибухового акубаротравматичного ураження вух (23.01.2023), двобічна нейросенсорна приглухуватість зі стійким різким зниженням слуху та сприйняття. Стаціонарне лікування у ВЧ НОМЕР_2 з 10.03.2023 по 16.03.2023; подальше лікування у КНП «Гощанська БПЛ» з 17.03.2023 по 28.03.2023; медична реабілітація у КНП «Рівненський обласний госпіталь ВВ» смт Клевань з 29.03.2023 по 05.04.2023.
Довідка від 06.04.2023 №1709 підписана начальником відділення підполковником медичної служби ОСОБА_3 , скріплений печаткою лікаря та печаткою військової частин НОМЕР_2 (військовий госпіталь).
В матеріалах справи відсутні докази визнання такої довідки військового госпіталю недійсною. У суду відсутні сумніви щодо достовірності вказаної в довідці інформації. 
Крім того, вказані в довідці від 06.04.2023 №1709 обставини підтверджується випискою з медичної карти стаціонарного хворого №945/68 (а.с. 35), випискою з історії хвороби №1622 (а.с. 108-109), випискою з медичної карти стаціонарного хворого №1272 (а.с. 110), консультативними висновками спеціаліста від 29.03.2023 №577 та від 06.04.2023 №641 (а.с. 36-37).
Враховуючи викладене, дослідженими судом доказами спростовуються аргументи відповідача про те, що довідка від 06.04.2023 №1709 не може бути належним та допустимим доказом на підтвердження стаціонарного лікування позивача. Отже вказані доводи відповідача відхиляються судом як необґрунтовані та безпідставні.
Суд вважає безпідставними доводи відповідача про зазначення в окремих медичних документах (виписка із медичної карти стаціонарного хворого №945/68, виписка історії хвороби №1622, довідка ВЛК від 06.04.2023 №3702) про те, що солдат ОСОБА_1 є військовослужбовцем військової частини НОМЕР_4 . На переконання суду, вказана описка (помилково зазначений номер військової частини) не спростовує факту поранення позивача, діагнозу та тривалості його стаціонарного лікування. 
Крім того, суд вважає, що військовослужбовець не може відповідати за правильність та повноту оформлення медичною установою медичних документів, а тому на нього не може перекладатись тягар доведення правильності інформації, зазначеної у цих документах про номер військової частини, в якій особа проходить військову службу, та, як наслідок, не може бути підставою для позбавлення позивача законного права на виплату додаткової грошової винагороди. 
Вся інша інформація, зазначена у цих медичних документах, зокрема, щодо ПІБ військовослужбовця, дати народження, дати та обставин отримання травми, а також діагноз, - відповідає інформації щодо позивача та узгоджується з іншими матеріалами судової справи.
Щодо доводів відповідача про те, що відсутність довідки форми № 5 (про обставини травми) унеможливлює виплату додаткової винагороди збільшеної до 100 000,00 грн на час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), суд зазначає таке.
Відповідно до пункту 22.1 глави 22 розділу II Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністерства оборони України 14.08.2008 № 402 (далі – Положення №402) довідка про обставини травми (додаток 5), яка видається відповідно до законодавства, формується в електронній формі у вигляді електронного документа, який створюється засобами системи електронного документообігу.
Статтею 260 Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, затверджений Законом України “Про Статут внутрішньої служби Збройних Сил України” від 24.03.1999 №548-XIV, встановлено, що довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) складається начальником медичної служби військової частини, як правило, після проведення відповідного розслідування обставин отримання військовослужбовцем травми (поранення, контузії, каліцтва) (абз. 3).
У разі якщо захворювання, травма (поранення, контузія, каліцтво) військовослужбовця спричинені діями противника, в тому числі під час перебування в полоні, відповідне розслідування обставин отримання військовослужбовцем захворювання, травми (поранення, контузії, каліцтва) не проводиться. Довідка про обставини захворювання, травми (поранення, контузії, каліцтва) складається протягом п`яти днів з дня отримання військовослужбовцем первинного облікового медичного документа, затвердженого Міністерством оборони України, а за його відсутності - довідки про перебування в закладі охорони здоров`я, та у такий самий строк направляється до закладу охорони здоров`я, в якому військовослужбовець перебуває на стаціонарному лікуванні, або територіального центру комплектування та соціальної підтримки у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України (абз. 5).
Суд встановив, що первинна медична картка про поранення позивача складена ЗМЗ (МПГ) ДПСУ м. Покровськ 01.02.2023 о 8:30 год (а.с. 34).
Отже довідка про обставини травми повинна бути складена до 06.02.2023.
Разом з тим, довідка про обставини травми №250/ДТ, яка є основним документом, на підставі якого ВЛК виносить постанову про причинний зв`язок травми з обставинами її отримання, складена відповідачем лише 10.03.2025, тобто через два роки після початку проходження позивачем лікування.
Суд зауважує, що обов`язок складання вищевказаної довідки протягом п`яти днів з дня отримання позивачем первинного облікового медичного документа, а також у такий самий строк надіслання її до закладу охорони здоров`я, де перебував позивач на стаціонарному лікуванні, покладений саме на відповідача, як на військову частину, в якій позивач на час отримання порання проходив військову службу. Отже відсутність такої довідки на час проходження лікування унеможливлювала виплату позивачу збільшеної додаткової винагороди безпосередньо внаслідок поведінки (бездіяльності) відповідача та не залежала від дій позивача.
Суд враховує, що згідно з довідкою ВЛК від 13.03.2025 №2204, виданою військовою частиною НОМЕР_3 , наслідки вибухової травми (23.01.2023): акубаротравма, закрита черепно-мозкова травма, струс головного мозку, у вигляді стійкого цефалгічного синдрому, хронічної двобічної сенсоневральної приглухуватості справа середньо-тяжке, зліва легке ураження слуху. Травма, ТАК, пов`язана із захистом Батьківщини (а.с. 39). 
З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що у позивача наявні умови та підстави для отримання додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, за період з 10.03.2023 по 06.04.2023, оскільки у цей період позивач був військовослужбовцем Збройних Сил України, проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 , знаходився на лікуванні внаслідок отримання травми, яка пов`язана із захистом Батьківщини. Тому відповідач, не здійснюючи виплату солдату ОСОБА_1 додаткової винагороди за цей період, діяв не на підставі, не в межах та не у спосіб, визначений чинним законодавством України. 
Суд відхиляє доводи відповідача про правомірність невиплати позивачу додаткової винагороди за вищевказаний період у зв`язку з перебуванням позивача у СЗЧ, оскільки згідно з наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 07.06.2023 №162 солдата ОСОБА_1 визнано таким, що самовільно залишив частину, з 02.06.2023 (а.с. 76), в той час, як перебування позивача на лікуванні у зв`язку з отриманою травмою охоплюється періодом з 10.03.2023 по 06.04.2023.
Статтею 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Частина друга статті 2 КАС України передбачає, що у справах щодо оскарження рішень суб`єктів владних повноважень, суди перевіряють, зокрема, чи прийняті (вчинені) вони: на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії).
За наведених обставин, суд дійшов висновку про протиправність поведінки відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, за період з 10.03.2023 по 06.04.2023. Отже, позов в цій частині підлягає задоволенню.
Що стосується позовних вимог в частині ненарахування та невиплати позивачу грошового забезпечення за травень 2023 року у розмірі відповідно за останньою займаною посадою у повному обсязі у зв`язку з перебуванням у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою (відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва)), суд враховує таке.
Право військовослужбовців на охорону здоров`я та медичну допомогу визначене в статті 11 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” від 20.12.1991 №2011-XII (в редакції, чинній на час виникнення спірних правовідносин; далі – Закон №2011-XII), згідно з абзацом 1 пункту 1 якої охорона здоров`я військовослужбовців забезпечується створенням сприятливих санітарно-гігієнічних умов проходження військової служби, побуту та системою заходів з обмеження дії небезпечних факторів військової служби, з урахуванням її специфіки та екологічної обстановки, які здійснюються командирами (начальниками) у взаємодії з місцевими органами виконавчої влади та органами місцевого самоврядування.
Відповідно до ч. 11 ст. 10-1 Закону №2011-XII у зв`язку з хворобою військовослужбовця йому надається відпустка для лікування із збереженням грошового та матеріального забезпечення на підставі висновку військово-лікарської комісії. Тривалість такої відпустки визначається характером захворювання. Загальний час безперервного перебування військовослужбовця в закладах охорони здоров`я та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою не повинен перевищувати 4 місяців підряд (крім випадків, коли законодавством передбачено більш тривалі строки перебування на лікуванні).
Позивач доводить, що у нього наявні умови та підстави для отримання у травні 2023 року грошового забезпечення та додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, адже він є військовослужбовцем Збройних Сил України, який отримав поранення, пов`язане із захистом Батьківщини, у зв`язку з чим перебував на лікуванні в закладах охорони здоров`я, відповідно до довідок ВЛК від 06.04.2023 №3702 та від 03.05.2023 №4628.
Перевіряючи такі аргументи позивача, суд встановив, що згідно з постановою гарнізонної ВЛК ВЧ НОМЕР_2 про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва) солдата ОСОБА_1 , оформленою довідкою ВЛК від 06.04.2023 №3702, Травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби. Згідно з класифікацією отриманих травм дана травма відноситься до легких (наказ МОЗ України №370 від 04.07.2007). На підставі статті: 81, гр. 11 Розкладу хвороб: Потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів (а.с. 37 зворот).
За змістом постанови гарнізонної ВЛК ВЧ НОМЕР_2 про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва) солдата ОСОБА_1 , оформленої довідкою ВЛК від 03.05.2023 №4628, Травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби. Згідно з класифікацією отриманих травм дана травма відноситься до легких (наказ МОЗ України №370 від 04.07.2007). На підставі статті: 81, гр. 11 Розкладу хвороб: Потребує продовження лікування (а.с. 38).
Таким чином, постановою ВЛК від 03.05.2023 встановлено, що позивач потребує продовження лікування, а не відпустки за станом здоров`я.
Надані позивачем інші медичні документи щодо проходження ним лікування не містять відомостей, що він потребує відпустки за станом здоров`я у травні 2023 року, чи надання такої відпустки відповідачем або ТЦКСП за місцем обліку.
Докази продовження лікування, чи перебування позивача у травні 2023 року у відпустці за станом здоров`я, в матеріалах справи відсутні.
Як зазначив відповідач у відзиві, з питанням надання відпустки за станом здоров`я за місцем служби позивач у травні 2023 року у встановленому порядку не звертався, що спростовує твердження позивача про перебування його у відпустці, пов`язаній з відновленням після поранення.
Таким чином, у матеріалах судової справи відсутні докази на підтвердження правових підстав перебування позивача у травні 2023 року поза межами дислокації військової частини, у якій він проходив військову службу.
У відзиві відповідач зазначив, що після проходження лікування позивач не повернувся в район дислокації військової частини. 
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що відповідачем обґрунтовано на підставі наказу командира ВЧ НОМЕР_1 від 07.06.2023 №162 солдата ОСОБА_1 визнано таким, що самовільно залишив частину – знято з грошового забезпечення з 02.06.2023, а з усіх інших видів забезпечення, окрім продовольчого з 07.06.2023 (а.с. 76), поновлення якого відбулося після повернення позивача в район дислокації військової частини.
Так, згідно з наявною в матеріалах справи довідкою про доходи від 30.04.2025 №10351, виданою ВЧ НОМЕР_1 (а.с. 47 зворот), в травні 2023 року позивачу нараховано грошового забезпечення та інших виплат – 0,00 грн; в червні 2023 року – грошового забезпечення 4482,51 грн, інші нарахування 0,00 грн, разові виплати 20557,80 грн; в липні 2023 року - грошового забезпечення 20557,80 грн, інші нарахування 57096,78 грн, разові виплати 0,00 грн.
Враховуючи наведене у сукупності, в межах спірних правовідносин в цій частині позовних вимог судом не встановлено протиправної поведінки суб`єкта владних повноважень. Матеріалами судової справи не підтверджується порушення відповідачем прав та законних інтересів позивача, тому відсутні підстави для їх судового захисту. 
Суд зауважує, що в розумінні КАС України, захист прав, свобод та інтересів осіб завжди є наступним, тобто передбачає наявність встановленого судом факту їх порушення.
Під ефективним засобом (способом) слід розуміти такий, що призводить до потрібних результатів, наслідків, дає найбільший ефект.
Тобто, ефективний спосіб захисту повинен забезпечити поновлення порушеного права, бути адекватним наявним обставинам.
Таким чином, передумовою для можливості задоволення позовних вимог щодо зобов`язання суб`єкта владних повноважень вчинити дії (похідна вимога) повинна бути наявність факту порушення прав особи, яка звернулася до суду за захистом порушених прав, тобто вчинення таким суб`єктом протиправних дій, бездіяльності чи прийняття протиправного рішення (основна вимога), які, у даному випадку, відсутні. Отже позов в цій частині задоволенню не підлягає.
Вирішуючи питання щодо наявності у позивача права на отримання в серпні 2023 року додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, суд встановив, що у період з 26.07.2023 по 31.08.2023 позивач, перебуваючи в Донецькій області, Харківській області, брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, що підтверджується довідкою від 05.07.2025 №1190/УБД, виданою ВЧ НОМЕР_1 (а.с. 75).
Відповідно до п. 1 та п. 1-1 Постанови №168 (в редакції Постанови № 836) на період воєнного стану особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, розмір такої додаткової винагороди збільшується до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
На період воєнного стану, зокрема, військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту (далі - військовослужбовці), які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій Російською Федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку, що у позивача наявні умови та підстави для отримання у серпні 2023 року грошового забезпечення та додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, оскільки він був військовослужбовцем Збройних Сил України та у спірний період проходив військову службу у ВЧ НОМЕР_1 , а тому не здійснюючи виплату солдату ОСОБА_1 грошового забезпечення та додаткової винагороди у цей період, що підтверджується довідкою про доходи від 30.04.2025 №10351 (а.с. 47 зворот), відповідач діяв не на підставі, не в межах та не у спосіб, визначений чинним законодавством.
При цьому, суд не бере до уваги як безпідставні доводи відповідача щодо правомірності невиплати позивачу грошового забезпечення та додаткової винагороди за вищевказаний період з підстав перебування позивача у СЗЧ. Суд зазначає, що згідно з наказом командира ВЧ НОМЕР_1 від 11.09.2023 №260 солдата ОСОБА_1 визнано таким, що самовільно залишив частину, з 08.09.2023 (а.с. 74), тоді як спірні правовідносини в цій частині позовних вимог охоплюються періодом з 01.08.2023 по 31.08.2023, під час якого позивач, перебуваючи в Донецькій області, Харківській області, брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України.
Суд також не відхиляє аргументи відповідача про можливість виплати позивачу вказаних грошового забезпечення та додаткової винагороди після повернення його в район дислокації ВЧ НОМЕР_1 , оскільки, як встановлено судом з матеріалів справи, позивач у період з 17.12.2024 по 14.04.2025 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_7 , у період з 15.04.2025 по 16.04.2025 – у військовій частині НОМЕР_8 , а з 17.04.2025 по даний час – у військовій частині НОМЕР_9 , що підтверджується записами військового квитка (а.с. 31 – 32), довідкою від 31.07.2025 №1917/110 (а.с. 136), витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_8 від 14.04.2025 №109 (а.с. 137). Отже визначених законом обставин, за яких військовослужбовцю, який перебуває на військовій службі у складі військового підрозділу Збройних Сил України, не здійснюються відповідні виплати, в межах спірних правовідносин судом не встановлено.
Суд зауважує, що грошове забезпечення та додаткова винагорода, передбачена Постановою №168, є доходом та власністю (матеріальним інтересом, захищеним статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод).
Стаття 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод визначає, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Суханов та Ільченко проти України" (заяви № 68385/10 та № 71378/10) від 26.06.2014 Європейський суд з прав людини зазначив, що зменшення розміру або припинення виплати належним чином встановленої соціальної допомоги може становити втручання у право власності (параграф 52).
Європейський суд з прав людини неодноразово у своїх рішеннях зазначав, що предмет і мета Конвенції як інструменту захисту прав людини потребують такого тлумачення і застосування її положень, завдяки яким гарантовані нею права були б не теоретичними чи ілюзорними, а практичними та ефективними (п. 53 рішення у справі "Ковач проти України", п. 59 рішення у справі "Мельниченко проти України", п. 50 рішення у справі "Чуйкіна проти України" тощо).
Це означає, що суд має оцінювати фактичні обставини справи з урахуванням того, що права, гарантовані Конституцією України та Конвенцією про захист прав людини та основоположних свобод, мають залишатися ефективними та людину не можна ставити в ситуацію, коли вона завідомо не може реалізувати своїх прав.
За наведених обставин, суд дійшов висновку про протиправність поведінки відповідача щодо ненарахування та невиплати позивачу грошового забезпечення та додаткової винагороди, передбаченої Постановою №168, за серпень 2023 року. Відтак, позов в цій частині підлягає задоволенню.
Відповідно до частин першої та другої статті 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Підсумовуючи наведене у сукупності, суд доходить висновку, що позов підлягає частковому задоволенню.
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.
Відповідно до ч. 3 ст. 139 КАС України при частковому задоволенні позову судові витрати покладаються на обидві сторони пропорційно до розміру задоволених позовних вимог.
Згідно з ч. 1 ст. 132 КАС України судові витрати складаються із судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі п. 13 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», то судові витрати по сплаті судового збору судом не розподіляються.
Частиною третьою статті 132 КАС України встановлено, що до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать, зокрема, витрати на професійну правничу допомогу.
При цьому, стаття 134 КАС України передбачає, що витрати, пов`язані з правничою допомогою адвоката, несуть сторони, крім випадків надання правничої допомоги за рахунок держави (ч. 1). За результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом з іншими судовими витратами, за винятком витрат суб`єкта владних повноважень на правничу допомогу адвоката (ч. 2).
Частиною третьою статті 134 КАС України регламентовано, що для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат.
Для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги (ч. 4 ст. 134 КАС України).
Відповідно до ч. 5 ст. 134 КАС України розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Згідно з ч. 9 ст. 139 КАС України, при вирішенні питання про розподіл судових витрат суд враховує: 1) чи пов`язані ці витрати з розглядом справи; 2) чи є розмір таких витрат обґрунтованим та пропорційним до предмета спору, значення справи для сторін, в тому числі чи міг результат її вирішення вплинути на репутацію сторони або чи викликала справа публічний інтерес; 3) поведінку сторони під час розгляду справи, що призвела до затягування розгляду справи, зокрема, подання стороною явно необґрунтованих заяв і клопотань, безпідставне твердження або заперечення стороною певних обставин, які мають значення для справи, тощо; 4) дії сторони щодо досудового вирішення спору (у випадках, коли відповідно до закону досудове вирішення спору є обов`язковим) та щодо врегулювання спору мирним шляхом під час розгляду справи, стадію розгляду справи, на якій такі дії вчинялись.
Відповідно до практики Європейського суду з прав людини, про що, зокрема, зазначено у рішеннях від 26.02.2015 у справі “Баришевський проти України”, від 10.12.2009 у справі “Гімайдуліна і інших проти України”, від 12.10.2006 у справі “Двойних проти України”, від 30.03.2004 у справі “Меріт проти України”, заявник має право на відшкодування судових та інших витрат лише у разі, якщо доведено, що такі витрати були фактичними і неминучими, а їх розмір обґрунтованим.
У заяві від 25.08.2025 позивач просив стягнути з відповідача судові витрати на правничу допомогу в сумі 25000 грн.
Витрати позивача на професійну правничу допомогу підтверджуються дослідженими судом доказами, а саме:
договором про надання правничої допомоги від 10.04.2025 №10-04-2025-ПД;
ордером від 27.06.2025 серії ВН №1536613; 
актом приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 10.04.2025 №01-10.04/25;
рахунком на оплату авансового платежу від 10.04.2025 №01/10-04 на суму 6000,00 грн;
актом приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 11.08.2025 №01-11.04/25;
рахунком на оплату по актом приймання-передачі виконаних робіт (наданих послуг) від 11.08.2025 №01/11-08 на суму 19000,00 грн;
додатковою угодою №1 від 11.08.2025 до договору про надання правової допомоги №10-04-2025-ПД;
квитанцією про оплату авансового платежу від 11.04.2025 на суму 6000,00 грн.
Суд зазначає, що склад та розмір витрат на професійну правничу допомогу підлягає доказуванню в судовому процесі. Сторона, яка хоче компенсувати судові витрати, повинна довести та підтвердити розмір заявлених судових витрат, а інша сторона може подати заперечення щодо не співмірності розміру таких витрат. Результат та вирішення справи безпосередньо пов`язаний із позицією, зусиллям і участю в процесі представника інтересів сторони за договором. При цьому, такі надані послуги повинні бути обґрунтованими, тобто доцільність надання такої послуги та її вплив на кінцевий результат розгляду справи, якого прагне сторона, повинно бути доведено стороною в процесі.
Оцінивши наявні в матеріалах справи докази складу та розміру витрат, пов`язаних з оплатою правничої допомоги, перевіривши їх розумну необхідність для цієї справи та відповідність наданих послуг видам правової допомоги, визначеним статтями 19, 20 Закону України “Про адвокатуру та адвокатську діяльність”, а також враховуючи предмет спору, значення справи для сторін та конкретні обставини справи, суті виконаних послуг, затрачений адвокатом час на надання правничої допомоги, суд дійшов висновку, що сума, заявлена до відшкодування у розмірі 25000,00 грн, є надмірною, неспівмірною із складністю справи та фактичним обсягом наданих адвокатом послуг, отже підлягає зменшенню у зв`язку з відсутністю ознак співмірності, визначених частиною п`ятою статті 134 КАС України.
З урахуванням складності справи та наданих позивачем доказів, та у зв`язку з частковим задоволенням позову, суд присуджує на користь позивача за рахунок бюджетних асигнувань відповідача документально підтверджені витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн, пропорційно до задоволених вимог. Решту витрат на правничу допомогу повинен понести позивач. 
Керуючись статтями 241-246, 255, 257-262, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
В И Р І Ш И В :
Позов задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за час перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, з 10.03.2023 по 06.04.2023.
Зобов`язати Військову частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду відповідно до п. 1 постанови Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану" за час перебування на стаціонарному лікуванні у зв`язку з пораненням, пов`язаним із захистом Батьківщини, з 10.03.2023 по 06.04.2023, з урахуванням фактично виплачених сум.
Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошового забезпечення та додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 100000 гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі в бойових діях та забезпеченні здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, за серпень 2023 року. 
Зобов`язати Військову частини НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошове забезпечення та додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України від 28.02.2022 № 168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», у розмірі 100000 гривень у розрахунку на місяць пропорційно часу безпосередньої участі в бойових діях та забезпеченні здійснення заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, за серпень 2023 року, з урахуванням фактично виплачених сум.
У задоволенні решти позовних вимог відмовити.
Стягнути на користь ОСОБА_1 за рахунок бюджетних асигнувань Військової частини НОМЕР_1 судові витрати на професійну правничу допомогу в сумі 5000,00 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду.
Учасники справи:
Позивач - ОСОБА_1 (с. Тучин, Рівненський р-н, Рівненська обл., 35415. ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_10 ) 
Відповідач - Військова частина НОМЕР_1 ( АДРЕСА_1 . ЄДРПОУ/РНОКПП НОМЕР_11 ) 
Повний текст рішення складений 23 березня 2026 року.

Суддя       Н.О. Дорошенко