ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

11.02.2026 року м. Дніпро Справа № 912/2828/24
Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді: Кощеєва І.М. ( доповідач )
суддів:  Чус О.В., Дарміна М.О.

секретар судового засідання: Скородумова Л.В.

представники сторін:
від прокурора: Рембецький В.Ю.
від позивача: Скляр Ю.А.
від відповідача: Долина Л.Г.

розглянувши у відкритому судовому засіданні 
в режимі відеоконференції апеляційну скаргу  
Фізичної особи-підприємця Тримбача Анатолія Леонідовича 
на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 27.03.2025 р. 
( суддя Тимошевська Т.В., м. Кропивницький, повний текст рішення складено 07.04.2025 р. ) 
у справі
за позовом 
Керівника Олександрійської окружної прокуратури Кіровоградської області, 
м. Олександрія, 
поданого в інтересах держави в особі 
Олександрійської міської ради, 
м. Олександрія
до відповідача: 
Фізичної особи-підприємця Тримбача Анатолія Леонідовича, 
м. Олександрія
про зобов`язання звільнити земельну ділянку,

ВСТАНОВИВ:

1.Короткий зміст позовних вимог.

Керівника Олександрійської окружної прокуратури Кіровоградської області (далі - Прокурор) в інтересах держави в особі Олександрійської міської ради ( Позивач ) звернувся до господарського суду з позовною заявою з вимогами до Фізичної особи-підприємця Тримбача Анатолія Леонідовича ( далі - ФОП Тримбач А.Л., Відповідач ) про звільнення земельної ділянки площею 0,0030 га, яка була надана в сервітутне землекористування за рахунок частини земельної ділянки загальною площею 1,4770 га з кадастровим номером 3510300000:11:422:0009 по проспекту Соборному, 89 в м. Олександрія Кіровоградської області , шляхом проведення демонтажу розміщеної тимчасової споруди ( павільйону ) за власний рахунок.
В обґрунтування підстав позову вказано, що по закінченню строку дії договору особистого строкового сервітуту від 27.01.2021 р. ФОП Тримбач А.Л. земельну ділянку Олександрійській міській раді не повернув та продовжує її використовувати поза межами строку дії договору і строку дії паспорта прив`язки. Вказаним порушуються права Олександрійської міської ради, як власника земельної ділянки, яка, в свою чергу, проявляє бездіяльність в питанні вжиття відповідних заходів на усунення порушень. 

2. Короткий зміст оскаржуваного судового рішення у справі.

Рішенням Господарського суду Кіровоградської області від 27.03.2025 р. у справі № 912/2828/24 позовні вимоги задоволено повністю. Зобов`язано Фізичну особу-підприємця Тримбача Анатолія Леонідовича звільнити земельну ділянку площею 0,0030 га, яка була надана йому в сервітутне землекористування за рахунок частини земельної ділянки загальною площею 1,4770 га з кадастровим номером 3510300000:11:422:0009 по проспекту Соборному, 89 в м. Олександрія Кіровоградської області, шляхом проведення демонтажу розміщеної на ній тимчасової споруди ( павільйону ) за власний рахунок. Стягнуто з Фізичної особи-підприємця Тримбача Анатолія Леонідовича на користь Кіровоградської обласної прокуратури 3 028,00 грн. судового збору.

3. Короткий зміст вимог апеляційної скарги.

Не погодившись з вказаним рішенням суду, Фізична особа-підприємець Тримбач Анатолій Леонідович, через систему "Електронний суд", звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Кіровоградської області від 27.03.2025 р. у справі № 912/2828/24 і ухвалити нове рішення, яким відмовити в задоволенні позову повністю.

4. Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу.

Обґрунтовуючи доводи апеляційної скарги, Скаржник не погоджується з висновком господарського суду про За таких обставин, місцевий суд порушив норми матеріального права ч. 3 ст. 28 Закону України "Про регулювання містобудівної діяльності", пункт в) ч. 1 ст. 99 Земельного кодексу України, п. 5 ч. 2 ст. 10 Закону України «Про благоустрій населених пунктів», ч. ч. 1, 2 ст. 228, ч. 1 ст. 236, ч. 2 ст. 321 ЦК України, ст. 50 Конституції України та дійшов передчасного висновку про те, що відповідач зобов`язаний повернути позивачу земельну ділянку.
При цьому Скаржник зазначає, що Позивач, розмістивши на власній земельній ділянці спірний об`єкт благоустрою вступив у правовідносини з благоустрою, обмеживши себе у здійснення права власності на такій ділянці у випадках і в порядку, встановлених Законом України "Про благоустрій населених пунктів". Закон України «Про благоустрій населених пунктів» та прийняті на виконання такого Закону акти місцевого самоврядування дають підстави для висновку про те, що правовідносини з благоустрою, в частині обмеження власника відносно здійснення ним права власності щодо земельної ділянки, на якій розміщено об`єкт благоустрою зберігаються до моменту приведення земельної ділянки у належний стан з відновленням благоустрою. При цьому, відповідно до підпункту д) пункту 7.4. договору особистого строкового сервітуту № 363 від 27.01.2021 р., Відповідач зобов`язаний повернути Позивачу земельну ділянку після закінчення строку дії Договору. Тобто, Позивач та Відповідач в підпункті д) пункту 7.4. договору особистого строкового сервітуту № 363 від 27.01.2021 р. врегулювали те, що обмеження власника відносно здійснення ним права власності щодо земельної ділянки, на якій розміщено спірний об`єкт благоустрою зберігаються до моменту закінчення строку дії такого Договору - 31.12.2022 р. Отже, сторони в підпункті д) пункту 7.4. договору особистого строкового сервітуту № 363 від 27.01.2021 р. відступили від положень Закону України «Про благоустрій населених пунктів» та прийнятих на виконання такого Закону актів місцевого самоврядування.
На переконання Скаржника Позивач та Відповідач в підпункті д) пункту 7.4. договору особистого строкового сервітуту № 363 від 27.01.2021 р. відступивши від положень Закону України «Про благоустрій населених пунктів» та прийнятих на виконання такого Закону актів місцевого самоврядування порушили конституційне право громадян на безпечне для життя і здоров`я довкілля ( ст. 50 Конституції України ).
Відтак, на думку Скаржника, договір особистого строкового сервітуту № 363 від 27.01.2021 р. в частині підпункту д) пункту 7.4., де зазначено "Землекористувач зобов`язаний у належному стані повернути Власнику земельну ділянку після закінчення строку дії Договору" відповідає наведеним у ч. 1 ст. 228 ЦК України ознакам правочину, який порушує публічний порядок.
13.10.2025 р. від Скаржника надійшло клопотання про прийняття та долучення до матеріалів справи № 912/2282/24 нових письмових доказів, а саме: копію адвокатського запиту № 12/25 від 01.08.2025 р.; копію відповіді Олександрійської міської ради № 123/10/06/2 від 08.08.2025 р.; копію заяви ФОП Тримбача А.Л. від 12.04.2022 р.; копію листа Олександрійської міської ради № 123/10/06/2 від 22.04.2022 р.; 13.10.2025 р. Визнати поважними причини неподання зазначених доказів під час розгляду справи судом першої інстанції та при поданні апеляційної скарги. 
Клопотання обгрунтоване тим, що після подання апеляційної скарги, у процесі підготовки адміністративного позову про визнання бездіяльності Олександрійської міської ради, представником Апелянта адвокатом Долиною Л. Г. було отримано нові докази, що мають істотне значення для правильного вирішення спору. Зокрема, адвокатським запитом від 01.08.2025 р. № 12/25 до Олександрійської міської ради було отримано лист-відповідь № 172/6/06//2 від 08.08.2025 р. року, з якого вбачається, що заява ФОП Тримбача А.Л. від 12.04.2022 р. про продовження оренди та надання додаткової земельної ділянки фактично залишилася нерозглянутою. Ці документи мають істотне значення для правильного вирішення спору, бо вони підтверджують наявність триваючої бездіяльності органу місцевого самоврядування, законність користування земельною ділянкою ФОП Тримбач А.Л. і спростовують доводи Прокурора щодо нібито самовільного зайняття. Вказані документи не могли бути подані разом із апеляційною скаргою, оскільки були отримані лише 08.08.2025 р., тобто після подання апеляційної скарги. Про їх існування стало відомо лише після подання відповідного адвокатського запиту.
11.02.2026 р. від Скаржника надійшли додаткові пояснення до апеляційної скарги, в яких зазначається, що сукупність наведених в пояснені обставин свідчить про те, що Олександрійська міська рада у спірних правовідносинах не могла бути Позивачем або особою, в інтересах якої подано позов, а могла виступати виключно Відповідачем, у зв`язку з чим позов керівника Олександрійської окружної прокуратури Кіровоградської області є передчасним, поданим за відсутності предмета спору та з порушенням правил визначення належної сторони у справі.
11.02.2026 р. від Скаржника надійшло клопотання про зупинення розгляду апеляційної скарги ФОП Тримбача на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 27.03.2025 р. у справі № 912/2828/24 за позовом Олександрійської окружної прокуратури Кіровоградської області в інтересах держави в особі Олександрійської міської ради до Фізичної особи - підприємця Тримбача А.Л. про звільнення земельної ділянки до набрання законної сили судовим рішенням Господарського суду Кіровоградської області у справі № 912/158/26 за позовом ФОП Тримбача А.Л. до Олександрійської міської ради про визнання протиправною бездіяльність органу місцевого самоврядування та зобов`язання вчинити певні дії.
Клопотання обгрунтоване тим, що обставини, які підлягають встановленню у вказаній господарській справі, мають безпосереднє значення для розгляду даної справи в апеляційній інстанції, оскільки стосуються факту наявності чи відсутності бездіяльності Олександрійської міської ради, її правової оцінки та наслідків для спірних правовідносин. Без встановлення зазначених обставин існує ризик ухвалення судових рішень, що суперечитимуть одне одному, а також порушення принципів правової визначеності. Рішення Господарського суду Кіровоградської області у справі № 912/158/26 за позовом ФОП Тримбача А.Л. до Олександрійської міської ради матиме преюдиціальне значення для вирішення цієї справи, оскільки саме в межах того провадження буде встановлено, чи мала місце протиправна бездіяльність міської ради щодо розгляду заяви про продовження дії оренди земельного сервітуту. За таких обставин подальший розгляд справи в апеляційній інстанції до набрання законної сили рішенням у вказаній господарській справі є передчасним.

5. Узагальнений виклад позиції інших учасників справи.

Від Керівника Олександрійської окружної прокуратури Кіровоградської області надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому Прокурор не погоджується з доводами апеляційної скарги, вважає її безпідставною і необґрунтованою.
Зокрема, Прокурор посилається на те, що враховуючи, що право Відповідача щодо користування частиною земельної ділянки комунальної форми власності не є безстроковим, натомість обмежується умовами укладеного договору сервітуту, суд правильно виснував про відсутність на цей час у Відповідача права займати дану земельну ділянку і про те, що найбільш ефективним способом усунути перешкоди власнику земельної ділянки у володінні, розпорядженні та користуванні даною земельною ділянкою буде демонтаж тимчасової споруди, яка на ній до цього часу розміщується. Крім того, міркування представника Відповідача про те, що п. 7.4 укладеного договору порушує конституційне право громадян на безпечне для життя і здоров`я довкілля, які він наводить в апеляційній скарзі, не мають логічного пояснення.
Від Олександрійської міської ради надійшло клопотання про розгляд апеляційної скарги без участі представника Олександрійської міської ради, в якому зазначається, що враховуючи відсутність у Олександрійської міської ради будь-яких додаткових пояснень, доказів тощо, які можуть бути поданні в судовому засіданні, просить рішення Господарського суду Кіровоградської області від 27.03.2025 р. по справі № 912/2828/24 залишити без змін, а апеляційну скаргу ФОП Тримбача А.Л. - без задоволення.

6. Рух справи в суді апеляційної інстанції.

Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 28.04.2025 р. для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Кощеєв І.М. ( доповідач ), судді - Чус О.В., Дармін М.О..
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 29.04.2025 р. витребувано у Господарського суду Кіровоградської області матеріали справи/копії матеріалів справи № 912/2828/24. 
Матеріали справи № 912/2828/24 надійшли до Центрального апеляційного господарського суду.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 07.05.2025 р. відкрито апеляційне провадження у справі та призначено апеляційну скаргу до розгляду в судове засідання на 15.10.2024 р.. 
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 15.10.2025 р. розгляд апеляційної скарги відкладено в судове засідання на 11.02.2026 р..
В судовому засіданні 11.02.2026 р. була оголошена вступна та резолютивна частини постанови Центрального апеляційного господарського суду.

7. Встановлені судом обставини справи.

Право комунальної власності Олександрійської міської ради на земельну ділянку кадастровий номер 3510300000:11:422:0009 зареєстровано в реєстрі речових прав.
Пунктом 4 рішення Олександрійської міської ради від 24.12.2020 р. № 37 "Про надання в тимчасове користування земельних ділянок на умовах особистого строкового сервітуту" надано Тримбачу Анатолію Леонідовичу в тимчасове користування терміном до 31.12.2022 р. на умовах особистого строкового сервітуту земельну ділянку площею 0,0030 га за рахунок земельної ділянки загальною площею 1,4770 га по пр. Соборному, 89 (кадастровий номер 3510300000:11:422:0009), яка перебуває в постійному користуванні управління культури і туризму Олександрійської міської ради, для встановлення та обслуговування тимчасової споруди - торговельного павільйону.
27.01.2021 р. на підставі рішення від 24.12.2020 р. № 37 між Олександрійською міською радою (Власник) та ФОП Тримбачем А.Л. ( Землекористувач ) укладено договір № 363 особистого строкового сервітуту (далі - Договір), відповідно до якого встановлено сервітутне землекористування (обмежене платне користування) на земельну ділянку площею 30,00 кв.м, яка є частиною земельної ділянки загальною площею 1,4770 га по пр. Соборному, 89 ( кадастровий номер 3510300000:11:422:0009 ), яка перебуває в постійному користуванні управління культури і туризму Олександрійської міської ради.
Згідно з п. 2.1 Договору сервітутне землекористування встановлюється терміном до 31.12.2022 р.
Відповідно до п. 4.1 Договору сервітутне землекористування встановлюється для розміщення тимчасової споруди на земельній ділянці площею 0,0030 га.
Підпунктами а, д пункту 7.4 Договору визначено, що Землекористувач зобов`язаний: для оформлення паспорта прив`язки звернутись до управління житлово-комунального господарства, архітектури та містобудування міської ради із додатковою заявою щодо оформлення паспорту прив`язки тимчасової споруди; у належному стані повернути власнику земельну ділянку після закінчення строку дії договору.
Відповідно до п.п б) п. 8.1 Договору передбачено, що договір втрачає чинність у разі його припинення або розірвання.
Згідно з п.п. а) п. 8.2 Договору однією з підстав припинення договору є закінчення терміну, на який було встановлено сервітутне землекористування.
27.01.2021 р. в Державному реєстрі речових прав на нерухоме майно проведено державну реєстрацію права користування (сервітуту) (номер запису про інше речове право: 40376331) із зазначенням дати закінчення - 31.12.2022 р.
На підставі Договору ФОП Тримбач А.Л. розмістив на земельній ділянці тимчасову споруду (павільйон) у вигляді кав`ярні з назвою "GOOD FOOD", на яку Відділом архітектури та ремонтно-будівельних робіт управління ЖКГ, архітектури та містобудування міської ради 06.07.2021 р. було видано паспорт прив`язки зі строком дії до 31.12.2022 р.
За твердженням Прокурора, ФОП Тримбач А.Л. після закінчення строку дії Договору особистого строкового сервітуту та паспорту прив`язки на розміщення тимчасової споруди продовжив використовувати земельну ділянку, на якій розташована тимчасова споруда.
На запит окружної прокуратури від 17.10.2024 р. за № 55-6590ВИХ-24 Олександрійська міська рада своїм листом від 21.10.2024 р. за № 369/9/07/2 повідомила, що договір особистого строкового сервітуту від 27.01.2021 р., укладений з ФОП Тримбачем А.Л., припинив свою дію 31.12.2022 р. внаслідок закінчення строку, на який його було укладено.
На додатковий запит окружної прокуратури від 22.10.2024 р. за № 55-6678ВИХ-24 Олександрійська міська рада своїм листом від 25.10.2024 р. за № 375/9/07/2 надала копії відповідних правовстановлюючих документів та повідомила, що до суду з позовом до Тримбача А.Л. про усунення перешкод в користуванні вищевказаною ділянкою не зверталась.
Посилаючись на викладене, Прокурор зазначає, що ФОП Тримбач А.Л. тривалий час використовує у своїй підприємницькій діяльності спірну земельну ділянку комунальної власності загальною площею 0,0030 га без будь-яких правових підстав, що суперечить вимогам Земельного кодексу України, Законів України "Про регулювання містобудівної діяльності", "Про благоустрій населених пунктів" та іншим нормативно-правовим актам, зокрема Порядку розміщення тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності, затвердженим наказом Міністерства регіонального розвитку будівництва та житлово-комунального господарства України від 21.10.2011 р. за № 244, а також Правилам розміщення та функціонування тимчасових споруд для провадження підприємницької діяльності на території Олександрійської територіальної громади, затверджених рішенням Олександрійської міської ради від 03.11.2023 р. № 715, якими регламентовано механізм розміщення ТС для провадження підприємницької діяльності.
З підстав викладеного Прокурор звернувся до господарського суду з позовом у даній справі.
За наслідками розгляду позову господарським судом прийнято оскаржуване рішення у даній справі.

8. Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги (ч. 1). Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї (ч. 2). Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3). Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права (ч. 4).
Заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представників сторін та Прокурора, дослідивши доводи, наведені в апеляційній скарзі, перевіривши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, апеляційний господарський суд дійшов висновку, що в задоволенні апеляційної скарги слід відмовити, а рішення господарського суду залишити без змін, виходячи з наступного.
Щодо доданих Скаржником до апеляційної скарги нових письмових доказів ( копія адвокатського запиту № 12/25 від 01.08.2025 р.; копія відповіді Олександрійської міської ради № 123/10/06/2 від 08.08.2025 р.; копія заяви ФОП Тримбача А.Л. від 12.04.2022 р.; копія листа Олександрійської міської ради № 123/10/06/2 від 22.04.2022 р. ) слід зазначити про таке.
Враховуючи, що учасник судового процесу додав вказаний документальний доказ під час розгляду апеляційної скарги, на дату прийняття оспорюваної ухвали таких доказів суд першої інстанції в своєму розпорядження не мав.
Згідно з ч. 1 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи надав докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього (ч. 3 ст. 269 ГПК України).
У вирішенні питань щодо прийняття додаткових доказів суд апеляційної інстанції повинен повно і всебічно з`ясовувати причини їх неподання з урахуванням конкретних обставин справи і об`єктивно оцінити поважність цих причин. У разі прийняття додаткових доказів у постанові апеляційної інстанції мають зазначатися підстави такого прийняття.
Колегія суддів зауважує учасникам судового процесу на тому, що підставою для прийняття апеляційною інстанцією додаткових доказів є докази неможливості їх подання до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від учасників судового процесу.
Основними засадами судочинства, закріпленими у ст. 129 Конституції України, є, зокрема, законність, рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Принцип законності визначається тим, що суд у своїй діяльності при вирішенні справ повинен додержуватись норм процесуального права.
Відповідно до ст. 124, п.п. 2, 3, 4 ч. 2 ст. 129 Конституції України, ст. 4-2, 4-3 Господарського процесуального кодексу України основними засадами судочинства є рівність всіх учасників судового процесу перед законом та судом, змагальність сторін та свобода в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Прийняття судом апеляційної інстанції додаткових документів на стадії апеляційного провадження за відсутності визначених ст. 269 ГПК України підстав для їх прийняття, тобто без наявності належних доказів неможливості їх подання суду першої інстанції з причин, що не залежали від заявника, фактично порушує принцип рівності всіх учасників судового процесу перед законом і судом, адже у такому випадку суд створює апелянтові більш сприятливі, аніж Прокурору та Позивачу умови в розгляді конкретної справи.
Оскаржуване рішення у цій справі було проголошено 27.03.2025 р., а нові докази, які надає Скаржник датовані: 01.08.2025 р., 08.08.2025 р., відтак колегія суддів зазначає про те, що вказаних документів фактично на дату винесення оспорюваної ухвали не існувало, в той час як за приписами ГПК Україна надання учасником судового процесу нових доказів у справі, які станом на дату винесення судового рішення не існували, не віднесено до підстав для скасування такого судового рішення, а відтак такий документ не може бути прийнятий судом апеляційної інстанції як додатковий доказ.
Суд апеляційної інстанції, дослідивши наведені Скаржником доводи щодо несвоєчасного подання доказів: копії заяви ФОП Тримбача А.Л. від 12.04.2022 р.; копії листа Олександрійської міської ради № 123/10/06/2 від 22.04.2022 р., зазначає, що він не обґрунтував неможливість подання таких доказів до суду першої інстанції з причин, які б об`єктивно не залежали від нього, ці листи стосувалися ФОП Тримбача А.Л. і знаходилися в останього, і які Скаржник мав можливість надати суду першої інстанції.
За таких обставин, додані Апелянтом під час апеляційного перегляду нові докази колегією суддів не приймаються.
Щодо письмового доповнення до апеляційної скарги.
11.02.2026 р., тобто поза межами строку на апеляційне оскарження, до Центрального апеляційного господарського суду через підсистему "Електронний суд", від представника Скаржника надійшли письмові пояснення ( доповнення ) до апеляційної скарги. 
Колегія суддів апеляційного суду вважає відсутніми підстави для прийняття наведених письмових пояснень ( доповнень ) до розгляду, з огляду на таке.
Згідно з частинами першою, другою ст. 118 ГПК України право на вчинення процесуальних дій втрачається із закінченням встановленого законом або призначеного судом строку. Заяви, скарги і документи, подані після закінчення процесуальних строків, залишаються без розгляду, крім випадків, передбачених цим Кодексом.
Відповідно до частини першої, другою ст. 266 ГПК України особа, яка подала апеляційну скаргу, має право доповнити чи змінити її протягом строку на апеляційне оскарження. У разі доповнення чи зміни апеляційної скарги особа, яка подала апеляційну скаргу, повинна подати докази надсилання копій відповідних доповнень чи змін до апеляційної скарги іншим учасникам справи з урахуванням положень ст. 42 цього Кодексу. В іншому разі суд не враховує такі доповнення чи зміни. 
При розгляді справи судом в порядку позовного провадження учасники справи викладають письмово свої вимоги, заперечення, аргументи, пояснення та міркування щодо предмета спору виключно у заявах по суті справи, визначених цим Кодексом. Суд може дозволити учаснику справи подати додаткові пояснення щодо окремого питання, яке виникло при розгляді справи, якщо визнає це необхідним ( частини перша, п`ята ст. 161 ГПК України).
Представник Скаржника не просив дозволу подати письмові пояснення до апеляційної скарги, а апеляційний суд не визнавав необхідним їх одержання від учасників справи та не призначав строк для їх подання.
З огляду на наведене Колегія суддів апеляційного суду відповідно до частини другої ст. 118 ГПК України залишає без розгляду надіслані представником Скаржника письмові пояснення до апеляційної скарги ( див. подібну позицію Великої Палати Верховного Суду щодо залишення без розгляду додаткових пояснень / доповнень до касаційної скарги, поданих поза межами відповідного процесуального строку, викладену у постановах від 01.03.2023 р. у справі № 925/556/21, від 06.09.2023 р. у справі № 910/18489/20, від 03.04.2024 р. у справі № 906/1330/21).
Клопотання Скаржника про зупинення розгляду апеляційної скарги ФОП Тримбача на рішення Господарського суду Кіровоградської області від 27.03.2025 р. у справі № 912/2828/24 до набрання законної сили судовим рішенням Господарського суду Кіровоградської області у справі № 912/158/26, колегія суддів відхиляє, виходячи з наступного. 
Пункт 5 ч.1 ст. 227 ГПК визначає, що суд зобов`язаний зупинити провадження у справі у випадках: об`єктивної неможливості розгляду цієї справи до вирішення іншої справи, що розглядається в порядку конституційного провадження, адміністративного, цивільного, господарського чи кримінального судочинства, - до набрання законної сили судовим рішенням в іншій справі; суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Метою зупинення провадження у справі до розгляду іншої справи є виявлення обставин, підстав, фактів тощо, які не можуть бути з`ясовані та встановлені в цьому процесі, але мають значення для справи, провадження у якій зупинено.
Для вирішення питання про зупинення провадження у справі господарський суд у кожному конкретному випадку зобов`язаний з`ясовувати: 1) як пов`язана справа, яка розглядається господарським судом, зі справою, що розглядається іншим судом; 2) чим обумовлюється неможливість розгляду справи.
Пов`язаною є така інша справа, в якій інший суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на подання та оцінку доказів у цій справі; в тому числі йдеться про факти, які мають преюдиціальне значення (частини 4 та 6 ст.75 ГПК України ).
Під неможливістю розгляду зазначеної справи необхідно розуміти неможливість для цього господарського суду самостійно встановити обставини, які встановлюються іншим судом в іншій справі, - у зв`язку з непідвідомчістю або непідсудністю іншої справи цьому господарському суду, одночасністю розгляду двох пов`язаних між собою справ різними судами або з інших причин.
Такий висновок викладений у пунктах 118-121 постанови об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 19.08.2022 р. у справі № 908/2287/17 та є усталеним в судовій практиці.
Так, у постанові від 01.03.2024 р. у cправі № 910/17615/20 об`єднана палата Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду зробила такі висновки: по-перше, провадження у справі слід зупиняти лише за наявності беззаперечних підстав для цього; по-друге, під неможливістю розгляду справи до вирішення іншої справи необхідно розуміти те, що обставини, які розглядаються в такій справі, не можуть бути встановлені судом самостійно через обмеженість своєї юрисдикції щодо конкретної справи внаслідок непідвідомчості, обмеженості предметом позову, неможливості розгляду тотожної справи, черговості розгляду вимог тощо; по-третє, обов`язкова пов`язаність справи, що зупиняється, з іншою, в якій суд встановлює обставини, що впливають чи можуть вплинути на докази у цій справі, зокрема, факти, що мають преюдиційне значення.
Подібні висновки викладені також у постанові об`єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 01.03.2024 р. від 14.02.2022 р. у справі № 357/10397/19.
Водночас, за приписами п.5 ч.1 ст. 227 ГПК суд не може посилатися на об`єктивну неможливість розгляду справи у випадку, коли зібрані докази дозволяють встановити та оцінити обставини (факти), які є предметом судового розгляду.
Предметом позову у справі, що розглядається, є звільнення земельної ділянки шляхом проведення демонтажу розміщеної тимчасової споруди у зв`язку із закінченням строку дії договору, предметом спору у справі № 912/158/26 є вимоги ФОП Тримбача А.Л. до Олександрійської міської ради про визнання протиправною бездіяльність органу місцевого самоврядування та зобов`язання вчинити певні дії.
Колегія суддів апеляційного суду не знаходить беззаперечених підстав для зупинення апеляційного провадження у цій справі, оскільки матеріали справи дозволяють з`ясувати та встановити обставини, підстави та факти, які мають значення для цієї справи.
Щодо підстав представництва у цій справі Прокурором інтересів держави, суд апеляційної інстанції зазначає наступне.
Пунктом 3 ч.1 ст. 131-1 Конституції України унормовано, що прокуратура здійснює представництво інтересів держави в суді у виключних випадках і в порядку, що визначені законом.
Питання представництва інтересів держави прокурором у суді врегульовано у ст. 23 Закону України "Про прокуратуру", частиною першої якої визначено, що представництво прокурором держави в суді полягає у здійсненні процесуальних та інших дій, спрямованих на захист інтересів держави, у випадках та порядку, встановлених законом.
Згідно з абзацами першим та другим частини третьої ст. 23 вказаного Закону прокурор здійснює представництво в суді законних інтересів держави у разі порушення або загрози порушення інтересів держави, якщо захист цих інтересів не здійснює або неналежним чином здійснює орган державної влади, орган місцевого самоврядування чи інший суб`єкт владних повноважень, до компетенції якого віднесені відповідні повноваження, а також у разі відсутності такого органу. Наявність таких обставин обґрунтовується прокурором у порядку, передбаченому частиною четвертою цієї статті, крім випадку, визначеного абзацом четвертим цієї частини.
За правилами ч. 4 ст. 53 ГПК України прокурор, який звертається до суду в інтересах держави, в позовній чи іншій заяві, скарзі обґрунтовує: 1) в чому полягає порушення інтересів держави, 2) необхідність їх захисту, 3) визначені законом підстави для звернення до суду прокурора, а також зазначає 4) орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах.
У відповідності до п. 4 мотивувальної частини рішення Конституційного суду України №3-рп/99 у справі № 1-1/99 від 08.04.1999 прокурор або його заступник самостійно визначає з посиланням на чинне законодавство в чому полягає порушення інтересів держави, обґрунтовуючи в позовній заяві необхідність їх захисту, та визначає орган, який уповноважений державою виконувати відповідні функції в спірних правовідносинах.
У зазначеному рішенні вказано, що оскільки "інтереси держави" є оціночним поняттям, прокурор чи його заступник у кожному конкретному випадку самостійно визначає з посиланням на законодавство, на підставі якого подається позов, в чому саме відбулося чи може відбутися порушення матеріальних або інших інтересів держави, обґрунтовує у позовній заяві необхідність їх захисту та зазначає орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносин. Під поняттям "орган, уповноважений державою здійснювати відповідні функції у спірних правовідносинах" потрібно розуміти орган державної влади чи орган місцевого самоврядування, якому законом надано повноваження органу виконавчої влади.
В обґрунтування підстав представництва інтересів держави в особі Олександрійської міської ради Прокурор вказував, зокрема на те, що невжиття Відповідачем заходів, спрямованих на демонтаж самовільно розміщеної тимчасової споруди та звільнення земельної ділянки, суперечить засадам містобудівної діяльності в Україні та земельному законодавству, є перешкодою у розв`язанні питань прогнозування розвитку, планування і забудови населених пунктів, регулювання земельних відносин, створення соціальної, інженерної і транспортної інфраструктури міста та призводить до порушення майнових інтересів держави. Належним органом у спірних правовідносинах є Олександрійська міська рада, як власник земельної ділянки, якою протягом майже двох років не вжито належних заходів задля усунення порушень, що надає підстав органам прокуратури для вжиття заходів представницького характеру.
Відповідно до частини 1 ст. 13 Конституції України земля, її надра, атмосферне повітря, водні та інші природні ресурси, які знаходяться в межах території України, природні ресурси її континентального шельфу, виключної (морської) економічної зони є об`єктами права власності Українського народу. Від імені Українського народу права власника здійснюють органи державної влади та органи місцевого самоврядування в межах, визначених цією Конституцією.
Згідно зі ст. 14 Конституції України земля є основним національним багатством, що перебуває під особливою охороною держави. Право власності на землю гарантується. Це право набувається і реалізується громадянами, юридичними особами та державою виключно відповідно до закону
Землі, які належать на праві власності територіальним громадам сіл, селищ, міст відповідно до ст. 83 Земельного кодексу України, є комунальною власністю. У комунальній власності перебувають усі землі в межах населених пунктів, крім земельних ділянок приватної та державної власності, а також земельні ділянки, на яких розташовані будівлі, споруди, інші об`єкти нерухомого майна комунальної власності незалежно від місця їх розташування.
Суд першої інстанції враховано, що земельна ділянка є специфічним об`єктом комунальної власності, адже належить до обмежених ресурсів, що зумовлює встановлення особливого правового режиму її використання та здійснення прав щодо неї. Відносини власності на землю поряд з традиційною тріадою правомочностей власника включає обов`язок щодо охорони земель, використання їх з урахуванням інтересів (екологічних, економічних, соціальних) суспільства взагалі та територіальної громади зокрема. Отже, дотримання законності у сфері використання земельної ділянки комунальної форми власності та правового порядку при розміщенні тимчасових споруд, становить суспільний інтерес.
У постанові Верховного Суду від 01.09.2022 р. у справі № 440/7210/21 вказано на те, що інтереси держави, у тому числі, охоплюють інтереси мешканців територіальної громади, зокрема, у таких сферах, як благоустрій населених пунктів, розпорядження землями державної та комунальної власності. Звернення прокурора до суду у справах, що виникають із спорів у сфері благоустрою та земельних правовідносин, слугує меті захисту суспільного інтересу у такій важливій сфері, як дотримання органами державної влади, органами місцевого самоврядування, юридичними та фізичними особами вимог земельного законодавства та законодавства у сфері благоустрою населених пунктів, а тому за відсутності державного органу, уповноваженого на звернення з відповідним позовом до суду, прокурор, звертаючись до суду з позовом, діє відповідно до вимог частини третьої статті 23 Закону України "Про прокуратуру". 
Як вбачається з матеріалів справи - Прокурор звертався до Олександрійської міської ради із запитами щодо обставин розміщення на земельній ділянці тимчасової споруди ФОП Тримбача А.Л. та листом від 01.11.2024 р. направляв Позивачу повідомлення в порядку абз. 3 ч. 4 ст. 23 Закону України "Про прокуратуру". Однак, Олександрійською міською радою, як власником земельної ділянки та як стороною Договору, при повній обізнаності щодо повідомлених порушень, не було вжито заходів задля їх усунення.
Враховуючи наведене, суд апеляційної інстанції погоджується з місцевим господарським судом, що Прокурор дотримався вимог законодавства стосовно порядку представництва в суді та обґрунтовано визначив орган, який уповноважений здійснювати відповідні функції у правовідносинах, які є предметом розгляду у справі.
Предметом спору у цій справі є вимоги Прокурора в інтересах держави в особі Олександрійської міської ради до ФОП Тримбач А.Л про звільнення земельної ділянки яка була надана в сервітутне землекористування, шляхом проведення демонтажу розміщеної тимчасової споруди ( павільйону ) за власний рахунок.
Відповідно до ст. 98 Земельного кодексу України, право земельного сервітуту - це право власника або землекористувача земельної ділянки на обмежене платне або безоплатне користування чужою земельною ділянкою (ділянками). Земельні сервітути можуть бути постійними і строковими. Встановлення земельного сервітуту не веде до позбавлення власника земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, прав володіння, користування та розпорядження нею.
Ст. 99 Земельного кодексу України визначає види права земельних сервітутів. Так, відповідно до пункту в) частини 1 зазначеної норми, власники або землекористувачі земельних ділянок можуть вимагати встановлення таких земельних сервітутів - право на розміщення тимчасових споруд (малих архітектурних форм).
Відповідно до ст. 100 Земельного кодексу України сервітут може бути встановлений договором, законом, заповітом або рішенням суду. Сервітут може належати власникові (володільцеві) сусідньої земельної ділянки, а також іншій конкретно визначеній особі (особистий сервітут). Земельний сервітут може бути встановлений договором між особою, яка вимагає його встановлення, та власником (володільцем) земельної ділянки. Земельний сервітут підлягає державній реєстрації в порядку, встановленому для державної реєстрації прав на нерухоме майно.
Згідно ч.ч. 3, 4 ст.101 Земельного кодексу України власник, землекористувач земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, має право вимагати від осіб, в інтересах яких встановлено земельний сервітут, плату за його встановлення, якщо інше не передбачено законом. Власник земельної ділянки, щодо якої встановлений земельний сервітут, має право на відшкодування збитків, завданих встановленням земельного сервітуту.
За положеннями ст. 102 Земельного кодексу України дія земельного сервітуту підлягає припиненню у випадках, зокрема, закінчення терміну, на який було встановлено земельний сервітут.
Як зазначалося раніше, Договір № 363 особистого строкового сервітуту від 27.01.2021 р. було укладено між Олександрійською міською радою та ФОП Тримбачем А.Л. строком до 31.12.2022 р. Строк дії Договору відповідає строку дії паспорта прив`язки.
Відповідно до підпункту д) пункту 7.4. Договору, ФОП Тримбач А.Л. зобов`язаний повернути Олександрійській міській раді земельну ділянку після закінчення строку дії Договору. При цьому, умови Договору не передбачають можливості його автоматичного продовження.
Отже, як вірно зазначив суд першої інстанції - закінчення строку, на який було встановлено сервітут, зумовлює припинення дії Договору, на підставі якого ФОП Тримбач А.Л. користувався земельною ділянкою площею 30,00 кв.м для розміщення тимчасової споруди. Закінчення строку дії Договору передбачає обов`язок ФОП Тримбача А.Л. повернути Олександрійській міській раді відповідну земельну ділянку у належному стані, тобто шляхом демонтажу розміщеній на ній тимчасової споруди (павільйону) за власний рахунок.
Доводам Скаржника про нікчемність Договору, як такого, що порушує публічний порядок, та на необхідність застосування порядку демонтажу, встановленого для елементів благоустрою, місцевим господарським судом була надана належна оцінка.
Так, господарський суд не встановив підстав для кваліфікації укладеного між сторонами Договору, як нікчемного з підстав порушення публічного порядку чи з інших підстав, виходячи з наступного.
Обов`язковість укладення договору про встановлення земельного сервітуту для розміщення тимчасових споруд з метою провадження підприємницької діяльності на земельних ділянках комунальної форми власності передбачено Правилами ( Порядок ) розміщення та функціонування тимчасових споруд, затверджених рішеннями Олександрійської міської ради № 603 від 11.05.2012 р., № 715 від 03.11.2023 р.
Пункт в) ч. 1 ст. 99 Земельного кодексу України передбачає встановлення такого земельного сервітуту, як право на розміщення тимчасових споруд ( малих архітектурних форм ).
Як зазначалося раніше, предметом спору є застосування наслідків закінчення строку дії Договору особистого строкового сервітуту. Спірні правовідносини згідно підстав та предмета позову виникли за укладеним між сторонами Договором особистого строкового сервітуту, за яким ФОП Тримбач А.Л. набув право сервітутного користування земельною ділянкою для розміщення тимчасової споруди. 
Тобто, у даному випадку Олександрійська міська рада, укладаючи з ФОП Тримбач А.Л. Договір, виступила як суб`єкт земельних відносин, реалізуючі свої права власника на землю.
Предметом спору у справі є застосування наслідків припинення строку дії Договору, а не порушення відповідачем вимог правил щодо благоустрою населених пунктів.
Так, затверджені Олександрійської міської радою Правила (Порядок) розміщення та функціонування тимчасових споруд передбачають, серед іншого, також підстави і порядок демонтажу тимчасових споруд. 
Однак, як слушно зауважив місцевий господарський суд - у даному випадку підстави демонтажу Відповідачем тимчасової споруди обґрунтовані саме необхідністю звільнення земельної ділянки у зв`язку із закінченням строку дії Договору. Така вимога стосується захисту прав Олександрійської міської ради як власника земельної ділянки та сторони Договору.
Виходячи з викладеного, колегія суддів апеляційного суду погоджується з судом першої інстанці про наявність підстав для задоволення позовних вимог Прокурора.
Підсумовуючи вищевикладене, судова колегія вважає, що викладені у апеляційній скарзі аргументи не можуть бути підставами для скасування судового рішення місцевого господарського суду, оскільки вони не підтверджуються матеріалами справи та ґрунтуються на неправильному тлумаченні Скаржником норм матеріального та процесуального права, що в сукупності виключає можливість задоволення апеляційної скарги.

9. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги.

У справі "Руїз Торіха проти Іспанії", ЄСПЛ вказав, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають в достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися у світлі обставин кожної справи.
Аналізуючи питання обсягу дослідження доводів Скаржника та їх відображення у судовому рішенні, питання вичерпності висновків суду, суд апеляційної інстанції ґрунтується на висновках, що їх зробив Європейський суд з прав людини у справі "Проніна проти України" ( Рішення ЄСПЛ від 18.07.2006 р. ).
Зокрема, ЄСПЛ у своєму рішенні зазначив, що п. 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції, може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи.
У даній справі суд дійшов висновку, що Скаржникові було надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин як у матеріально-правовому, так і у процесуальному сенсах.
З огляду на приписи ст. 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини від 23.02.2006 р." Конвенція застосовується судами України як частина національного законодавства, а практика ЄСПЛ, через рішення якого відбувається практичне застосування Конвенції, застосовується судами як джерело права.
Отже, доводи заявника апеляційної скарги про порушення норм матеріального та процесуального права судом попередньої інстанцій під час прийняття оскаржуваного процесуального документу не знайшли свого підтвердження.
За змістом ст. 236 ГПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню господарського судочинства, визначеному цим Кодексом. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.
Згідно із ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За таких обставин та з урахуванням меж розгляду апеляційної скарги в порядку ст. 269 ГПК України, апеляційна скарга задоволенню не підлягає, а оскаржуване рішення підлягає залишенню без змін.

10. Судові витрати.

У зв`язку з відмовою в задоволенні апеляційної скарги, згідно вимог ст. 129 ГПК України, витрати по сплаті судового збору за її подання і розгляд покладаються на Скаржника.
На підставі вищевикладеного, керуючись статтями 269, 270, 273, 275 - 285, 287 ГПК України, Центральний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Фізичної особи-підприємця Тримбача Анатолія Леонідовича - залишити без задоволення.

Рішення Господарського суду Кіровоградської області від 27.03.2025 р. у справі № 912/2828/24 - залишити без змін.

Витрати зі сплати судового збору за подання апеляційної скарги покласти на Скаржника.

Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено ст. ст. 286-289 ГПК України. 

Повний текст постанови складено 16.02.2025 р.

Головуючий суддя І.М. Кощеєв

Суддя О.В. Чус 

Суддя М.О. Дармін