Справа № 473/949/26
П О С Т А Н О В А
іменем України
"19" березня 2026 р.       місто Вознесенськ
Суддя Вознесенського міськрайонного суду Миколаївської області Зубар Н.Б., за участю секретаря судових засідань Нікітченко М.Р., особи, яка притягується до відповідальності, - ОСОБА_1 , розглянувши у відкритому судовому засіданні матеріали, які надійшли від Першого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м.Одеса), про притягнення до відповідальності за ч.1 ст.183-1 КУпАП
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженець м.Вознесенськ Миколаївської області, зареєстрований зареєстрований АДРЕСА_1 , проживає за адресою АДРЕСА_2 , ФОП, обліковий номер картки платника податків НОМЕР_1 

В С Т А Н О В И В:

З протоколу про адміністративне правопорушення №1 від 03.03.2026 року вбачається, що на думку особи, яка склала протокол – старшим державним виконавцем Першого відділу державної виконавчої служби у Вознесенському районі Миколаївської області Південного міжрегіонального управління міністерства юстиції (м.Одеса) встановлені такі обставини правопорушення: 
« ОСОБА_1 порушив ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.183-1 КУпАП, а саме: несплата аліментів на утримання дитини, одного з подружжя, батьків або інших членів сім`ї, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання. 
ОСОБА_1 не сплачує аліменти щомісячно на дитину ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/4 частини від заробітку (доходу), починаючи з 17.11.2014 року по 03.03.2026 року в сумі 110741,70 грн.». 
В протоколі вказано: «дата, час та місце вчинення правопорушення» - згідно з розрахунком заборгованості станом на 01.03.2026 року відповідно до виконавчого листа №473/5370/14-ц, виданого Вознесенським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини від заробітку (доходу), починаючи з 17.11.2014 року по 01.03.2026 року, виникла заборгованість в сумі 110741,70 грн.
Дії ОСОБА_1 працівником ДВС, який склав протокол про адміністративне правопорушення, кваліфіковані як порушення ст.71 Закону України «Про виконавче провадження» та за ч.1 ст.183-1 КУпАП.
В розділі протоколу «підпис особи, яка притягується до відповідальності» - зазначено « ОСОБА_1 відсутній».
ОСОБА_1 пояснив, що востаннє сплатив на утримання дитини аліменти в лютому 2026 року 1600 грн. Пояснив, що має нерегулярні доходи, тому утворилася значна заборгованість із сплати аліментів, він пропонував стягувачці отримати 100000 гривень, аби вона відмовилася від решти боргу, проте та відмовилася. Зазначив, що для складання протоколу його виконавець не викликав, йому поштою лише було надіслано копію протоколу.
Вирішуючи питання про наявність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення, передбаченого ч.1 ст.183-1 КУпАП, суд враховує, що процесуальним документом, який є підставою для розгляду судом справи про адміністративне правопорушення та притягнення особи до адміністративної відповідальності є протокол про вчинення адміністративного правопорушення. 
А тому предмет судового розгляду обмежений даними, які вказані в протоколі про адміністративне правопорушення та які визначають його суть.
Відповідальність за ч.1 ст.183-1 КУпАП настає за несплату аліментів на утримання дитини, що призвела до виникнення заборгованості, сукупний розмір якої перевищує суму відповідних платежів за шість місяців з дня пред`явлення виконавчого документа до примусового виконання.
Відповідно до ст.278 КУпАП орган (посадова особа) при підготовці до розгляду справи про адміністративне правопорушення вирішує питання чи є в діях особи склад правопорушення, чи підлягає вона відповідальності, чи правильно складено протокол та інші матеріали справи про адміністративне правопорушення.
В протоколі про адміністративне правопорушення №1 від 03.03.2026 року вказано: «дата, час та місце вчинення правопорушення» - згідно з розрахунком заборгованості станом на 01.03.2026 року відповідно до виконавчого листа №473/5370/14-ц, виданого Вознесенським міськрайонним судом про стягнення з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 аліментів на утримання дитини: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі частини від заробітку (доходу), починаючи з 17.11.2014 року по 01.03.2026 року.
Отже початком правопорушення державний виконавець вказує дату 17.11.2014 року.
Суд звертає увагу на те, що до протоколу надано копію виконавчого листа від 09 грудня 2014 року, виданого Вознесенським міськрайонним судом.
Тобто правопорушення мало місце (розпочалося) в період, коли КУпАП не містив норми, яка передбачала відповідальність за несплату аліментів. 
Тоді як стаття 183-1 КУпАП вступила в дію 06.02.2018 року.
Так чинний КУпАП доповнено статтею 183-1 згідно із Законом № 2234-VIII від 07.12.2017; в редакції Закону № 2475-VIII від 03.07.2018. 
Відповідно до ч.2 ст.8 КУпАП закони, які встановлюють або посилюють відповідальність за адміністративні правопорушення, зворотної сили не мають.
Оскільки стаття 183-1 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за несплату аліментів, то дана норма не має зворотної дії в часі. 
Тому, на думку суду, діяння, яке мало місце у даному випадку не могло бути кваліфіковано за ст.183-1 КУпАП, і ОСОБА_1 не може бути притягнутий до відповідальності, оскільки в момент видачі стосовно нього виконавчого листа, а саме 2014 рік, відповідальність за такі діяння була відсутня.
Адміністративна відповідальність за вчинення адміністративного правопорушення, передбаченого ст.183-1 КУпАП, запроваджена Законом України «Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо посилення захисту прав дитини на належне утримання шляхом вдосконалення порядку примусового стягнення заборгованості зі сплати аліментів», який набрав чинності 06.02.2018 р., отже з цього часу діють положення ст.183-1 КУпАП.
Відповідно до статті 58 Конституції України закони та інші нормативно правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи. Ніхто не може відповідати за діяння, які на час їх вчинення не визнавалися законом як правопорушення.
Офіційне тлумачення даного конституційного положення наведено в Рішенні Конституційного Суду України № 1-рп/99 від 9 лютого 1999 року. В указаному Рішенні, зокрема, зазначено, що за загальновизнаним принципом права закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі. Цей принцип закріплений у частині першій статті 58 Конституції України, за якою дію нормативно-правового акта в часі треба розуміти так, що вона починається з моменту набрання цим актом чинності і припиняється з втратою ним чинності, тобто до події, факту застосовується той закон або інший нормативно-правовий акт, під час дії якого вони настали або мали місце.
Конституція України, закріпивши частиною першою статті 58 положення щодо неприпустимості зворотної дії в часі законів та інших нормативно-правових актів, водночас передбачає їх зворотну дію в часі у випадках, коли вони пом`якшують або скасовують юридичну відповідальність особи. Тобто щодо юридичної відповідальності застосовується новий закон чи інший нормативно-правовий акт, що пом`якшує або скасовує відповідальність особи за вчинене правопорушення під час дії нормативно-правового акта, яким визначались поняття правопорушення і відповідальність за нього.
Відповідальність можлива лише за наявності в законі чи іншому нормативно-правовому акті визначення правопорушення, за яке така юридична відповідальність особи передбачена, і яка може реалізовуватись у формі примусу зі сторони уповноваженого державою органу
За загальним положенням, встановленим статтею 58 Конституції України, закони та інші нормативно-правові акти, не мають зворотної сили в часі, тобто не поширюються на поведінку, що мала місце в той період, коли відповідний акт ще не був прийнятий або ще не набрав чинності.
Не має зворотної сили як закон, що вперше встановлює юридичну відповідальність за певну поведінку, так і акт, який обтяжує відповідальність за вчинення будь-якого діяння порівняно з діючим законом.
Виняток з цього правила становлять закони або інші нормативно-правом акти, що пом`якшують або скасовують відповідальність і саме тому мають зворотну силу.
Принцип неприпустимості зворотної дії в часі нормативних актів знайшов своє закріплення в міжнародно-правових актах, зокрема і в Конвенції про захист прав і основоположних свобод людини (стаття 7).
З огляду на те, що ст.183-1 КУпАП встановлює адміністративну відповідальність за несплату аліментів та передбачає суспільно корисні роботи, як вид адміністративного стягнення, то дана норма не має зворотної дії в часі. 
Тому, на думку суду, діяння, яке мало місце у даному випадку не могло бути кваліфіковано за ст.183-1 КУпАП, і ОСОБА_1 не може бути притягнутий до відповідальності, оскільки в момент видачі стосовно нього виконавчого листа, а саме 2014 рік, відповідальність за такі діяння була відсутня.
З огляду на вказане провадження слід закрити через відсутність в діях ОСОБА_1 складу правопорушення.
Керуючись ч.1 ст.183-1, ст.ст.247, 256, 268, 283-285 КУпАП, суд

П О С Т А Н О В И В:

провадження у справі відносно ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , про притягнення до відповідальності за ч.1 ст.183-1 КУпАП - закрити у зв`язку з відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення.
Постанова може бути оскаржена протягом десяти днів з моменту винесення постанови до Миколаївського апеляційного суду через Вознесенський міськрайонний суд Миколаївської області.

Суддя Н.Б.Зубар