ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14 квітня 2026 року	Львів	Справа № 308/16776/25 пров. № А/857/51330/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд в складі:
головуючого судді: Носа С.П.,
суддів: Кухтея Р.В., Шевчук С.М.,
за участю секретаря судового засідання: Порцін В. Р.,

розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Львові апеляційну скаргу ОСОБА_1 на ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 листопада 2025 року у справі № 308/16776/25 за адміністративним позовом ОСОБА_1 до ІНФОРМАЦІЯ_1 про визнання протиправною та скасування постанови в справі про адміністративне правопорушення,

суддя(і) у І інстанції Наумова Н.В., 
час ухвалення рішення не зазначено,
місце ухвалення рішення м. Ужгород, 
дата складення повного тексту рішення не зазначено,

ВСТАНОВИВ:

11 листопада 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовною заявою до ІНФОРМАЦІЯ_1 , в якій просив скасувати постанову № 1280-1 від 17 червня 2025 року по справі про адміністративне правопорушення відносно позивача за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення - закрити. 
17.11.2025 року до Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області надійшла заява позивача про забезпечення позову за якою він просив зупинити дію постанови № 1280-1 від 17.06.2025 р., якою на позивача накладено штраф у сумі 34 000 грн. за ст. 210-1 КУпАП.; зупинити виконання виконавчих дій у виконавчому провадженні ВП № 79546040, відкритому на підставі зазначеної постанови, в т.ч. стягнення із заробітної плати та арешт коштів.
В обґрунтування заяви позивач зазначав, що на підставі спірної постанови державним виконавцем Бериславського відділу ДВС Південного МРУ Мін`юсту (м. Одеса) відкрито виконавче провадження ВП № 79546040 та винесено ряд постанов: про відкриття виконавчого провадження від 07.11.2025 р.; про накладення арешту на кошти боржника від 07.11.2025 р.; про звернення стягнення на заробітну плату та інші доходи боржника від 10.11.2025 р. Таким чином, постанови ДВС вже призвели до втручання у майнові права позивача та зменшення його грошового забезпечення як військовослужбовця Національної гвардії України. Оскільки предметом оскарження є законність самої постанови РТЦК № 1280-1, застосування заходів примусового виконання цього акту до розгляду справи по суті може завдати позивачу істотної шкоди та порушити баланс між публічним і приватним інтересом.
Ухвалою Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 листопада 2025 року відмовлено повністю у задоволенні заяви позивача про забезпечення позову у адміністративній справі № 308/16776/25.
Не погодившись із постановленою ухвалою її оскаржив позивач, який із покликанням на неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи, неправильне застосування норм матеріального права та порушенням норм процесуального права, просить скасувати вказану ухвалу та ухвалити постанову, якою задовольнити заяву позивача про забезпечення позову. Вимоги апеляційної скарги мотивує тим, що постанова Бериславського відділу ДВС Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) про арешт коштів та звернення стягнення на заробітну плату вже виконується, відбувається стягнення із заробітної плати позивача. Заробітна плата є поточним і єдиним доходом позивача ОСОБА_1 , і її вилучення в межах виконавчого провадження: унеможливлює збереження його статус-кво; створює ризик непоправної фінансової шкоди; ставить під сумнів реальність виконання рішення суду у разі задоволення позову.
Відповідач відзиву на апеляційну скаргу не подав, що не перешкоджає розгляду справи по суті. 
Учасники справи явки уповноважених представників в судове засідання не забезпечили, хоча були належно повідомлені про дату, місце і час судового засідання.
Заслухавши суддю-доповідача, переглянувши справу за наявними у ній матеріалами, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, суд апеляційної інстанції приходить до переконання, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з наступних підстав.
Відповідно до ч. 1 ст. 150 КАС України суд за заявою учасника справи або з власної ініціативи має право вжити визначені цією статтею заходи забезпечення позову.
Згідно з ч. 2 ст. 150 цього Кодексу забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо: 1) невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду; 2) очевидними є ознаки протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, таким рішенням, дією або бездіяльністю.
Таким чином, підставами для вжиття заходів забезпечення позову можуть бути такі обставини: 1) існування очевидної небезпеки заподіяння шкоди правам, свободам та інтересам позивача до ухвалення рішення в адміністративній справі; 2) неможливість захисту прав, свобод та інтересів позивача після набрання законної сили рішенням в адміністративній справі без вжиття таких заходів; 3) необхідність докладання значних зусиль та витрат для відновлення прав позивача у майбутньому; 4) очевидність ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень.
Згідно з положеннями ч.1 ст.151 КАС України позов може бути забезпечено: 1) зупиненням дії індивідуального акта або нормативно-правового акта; 2) забороною відповідачу вчиняти певні дії; 4) забороною іншим особам вчиняти дії, що стосуються предмета спору; 5) зупиненням стягнення на підставі виконавчого документа або іншого документа, за яким стягнення здійснюється в безспірному порядку.
Заходи забезпечення позову мають бути співмірними із заявленими позивачем вимогами. Суд також повинен враховувати співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, із наслідками вжиття заходів забезпечення позову для заінтересованих осіб (частина друга статті 151 КАС України).
В ухвалі про забезпечення позову суд зазначає вид забезпечення позову та підстави його обрання (частина шоста статті 154 КАС України).
Тобто, метою забезпечення позову є вжиття судом, у провадженні якого знаходиться справа, заходів щодо охорони матеріально-правових інтересів позивача від можливих недобросовісних дій із боку відповідача з тим, щоб забезпечити позивачу реальне та ефективне виконання судового рішення, якщо воно буде прийняте на користь позивача, в тому числі задля попередження потенційних труднощів у подальшому виконанні такого рішення.
При цьому, заходи забезпечення мають вживатись лише в межах позовних вимог, бути адекватними та співмірними з ними, а необхідність їх застосування повинна обґрунтовуватись поважними підставами й підтверджуватись належними доказами.
Адекватність заходу про забезпечення позову, що застосовується судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. Оцінка такої відповідності здійснюється судом, зокрема, з урахуванням співвідношення права (інтересу), про захист яких просить заявник, з наслідками застосування конкретного заходу забезпечення позову.
Співмірність передбачає співвідношення негативних наслідків від вжиття заходів забезпечення позову з тими негативними наслідками, які можуть настати в результаті невжиття цих заходів, з урахуванням відповідності права чи законного інтересу, за захистом яких заявник звертається до суду, майнових наслідків заборони відповідачу здійснювати певні дії.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд має з урахуванням доказів, наданих позивачем на підтвердження своїх вимог, пересвідчитися, зокрема, у тому, що між сторонами дійсно виник спір та існує реальна загроза невиконання чи утруднення виконання можливого рішення суду про задоволення позову; з`ясувати обсяг позовних вимог, дані про особу відповідача, а також відповідність виду забезпечення позову, який просить застосувати особа, котра звернулася з такою заявою, позовним вимогам.
При цьому, вирішуючи питання про вжиття заходів забезпечення позову, суд в ухвалі про забезпечення позову повинен навести мотиви, з яких він дійшов висновку, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Окрім того, суд має вказати підстави, з яких він дійшов висновку про існування очевидних ознак протиправності рішення, дії чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень, та порушення прав, свобод або інтересів особи, яка звернулася до суду, цим рішенням, дією або бездіяльністю до ухвалення рішення у справі.
Слід зазначити, що під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, оскільки питання обґрунтованості заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті та не можуть вирішуватись ним під час розгляду клопотання про забезпечення позову.
Отже, при вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову із предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Отже, обов`язковою умовою застосування заходів забезпечення позову є наявність хоча б однієї з обставин, передбачених частиною 2 статті 150 КАС України.
Забезпечення адміністративного позову є крайнім заходом, вжиття якого можливе, виключно, за наявності підстав, передбачених частиною 2 статті 150 КАС України.
Таким чином забезпечення позову це створення можливості реального виконання у майбутньому рішення суду, якщо є реальні причини вважати, що рішення може бути невиконане.
Як слідує зі змісту заяви про забезпечення позову, заявник обґрунтував необхідність забезпечення його позову тим, що постанова Бериславського відділу ДВС Південного МРУ Міністерства юстиції (м. Одеса) про арешт коштів та звернення стягнення на заробітну плату вже виконується, відбувається стягнення із заробітної плати позивача.
Разом з тим, апеляційний суд зазначає, що рішенням Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 січня 2026 року у справі № 308/16776/25 скасовано постанову № 1280-1 від 17 червня 2025 по справі про адміністративне правопорушення відносно позивача за ч. 3 ст. 210-1 КУпАП, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрито. 
Ухвалою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 11.03.2026 апеляційну скаргу ІНФОРМАЦІЯ_1 на рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 січня 2026 року у справі № 308/16776/25 повернуто скаржнику.
Таким чином, рішення Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 14 січня 2026 року у справі № 308/16776/25 набуло законної сили, а отже відсутні підстави для стягнення коштів з позивача в межах виконавчого провадження з виконання постанови №1280-1 від 17 червня 2025 року, а отже відсутні підстави для забезпечення позову в даній справі.
За таких обставин, колегія суддів дійшла висновку, що ухвала суду першої інстанції законна та обґрунтована, а тому відсутні підстави для її зміни чи скасування.
Згідно ст.316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає скаргу без задоволення, а рішення суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Керуючись статтями 241, 250, 308, 310, 312, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 залишити без задоволення.
Ухвалу Ужгородського міськрайонного суду Закарпатської області від 19 листопада 2025 року у справі № 308/16776/25 – залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення є остаточною та оскарженню не підлягає. 

Головуючий суддя	 	С. П. Нос 	
судді	 	Р. В. Кухтей 	
 	 	С. М. Шевчук  	
Повне судове рішення складено 16.04.2026