УКРАЇНА 
Житомирський апеляційний суд 

Справа №283/1637/25 Головуючий у 1-й інст. Ярмоленко В. В. 
Категорія 80 Доповідач Коломієць О. С. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
30 березня 2026 року Житомирський апеляційний суд у складі:
головуючого судді Коломієць О.С.
суддів Григорусь Н.Й., Талько О.Б.
розглянувши у порядку письмового провадження (без повідомлення учасників) цивільну справу №283/1637/25 за позовом ОСОБА_1  до Товариства з обмеженої відповідальністю «Юні Стоун Плент» про стягнення заборгованості по заробітній платі, 
за апеляційною скаргою Товариства з обмеженою відповідальністю «Юні Стоун Плент» 
на рішення  Малинського районного суду Житомирської області від 29 вересня 2025 року, ухвалене під головуванням судді Ярмоленка В.В. 
в с т а н о в и в:
У липні 2025 року ОСОБА_1 звернувся до суду з позовом, у якому просив стягнути з ТОВ «Юні Стоун Плент» на свою користь нараховану, але не виплачену заробітну плату за грудень 2024 року, січень – квітень 2025 року у загальному розмірі 43 462,52 грн.
На обґрунтування позовних вимог зазначає, що 26.04.2024 року ОСОБА_1  було прийнято за сумісництвом на посаду машиніста залізнично-будівельних машин 5 розряду дільниці обслуговування рухомого складу відділу залізничних перевезень до ТОВ «Юні Стоун Плент».
20.02.2025 він був звільнений за сумісництвом та прийнятий 24.02.2025 року за основним місцем роботи на посаду машиніста залізнично-будівельних машин 5 розряду дільниці обслуговування рухомого складу відділу залізничних перевезень ТОВ «Юні Стоун Плент».
21.04.2025 він був звільнений із займаної посади ТОВ «Юні Стоун Плент» за власним бажанням за ст.38 КЗпП України.
У період роботи позивача відповідач не виплатив йому заробітну плату частково за грудень 2024 року (23 січня 2025 року було перераховано лише 8 000,00 грн), а також повністю за січень, лютий, березень і квітень 2025 року. Загальна сума заборгованості перед ОСОБА_1  становить 53 273,80 грн.
Ця заборгованість на думку позивача підтверджується довідкою ПФУ форми ОК-7, відповідно до якої за грудень 2024 року та січень–квітень 2025 року позивачу було нараховано 63 662,80 грн (сума до оподаткування). Із зазначеної суми було виплачено лише 8 000,00 грн за грудень (після утримання податків та зборів). Факт часткової виплати заробітної плати підтверджується випискою з карткового рахунку позивача. Враховуючи вищевикладене просила задовольнити позов в повному обсязі.
Рішенням Малинського районного суду Житомирської області від 29 вересня 2025 рокупозов задоволено. Стягнуто з ТОВ «Юні Стоун Плент» на користь ОСОБА_1  заборгованість із нарахованої, але не виплаченої заробітної плати в розмірі 41 020,35 грн без утримання з цієї суми податків і обов`язкових платежів.Рішення суду щодо стягнення заробітної плати в межах суми платежу за один місяць допущено до негайного виконання. Стягнуто з ТОВ «Юні Стоун Плент» на користь держави судовий збір в розмірі 1 211,20 грн.
Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції ТОВ «Юні Стоун Плент» подало апеляційну скаргу, у якій просить його скасувати та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
На обґрунтування доводів апеляційної скарги зазначає, що оскаржуване рішення є незаконним, необґрунтованим та таким, що ухвалене з неправильним застосуванням норм матеріального права та порушенням норм процесуального права. Вказує, що суд першої інстанції не надав правової оцінки доводам відповідача та обставинам і доказам, які були надані відповідачем для надання відстрочки виконання рішення по справі, оскільки саме повне зупинення виробничого процесу на підставі наказу від 01.04.2025 та на підставі арешту і є саме тими обставинами, які дають відповідачу право на відстрочку виконання рішення по справі. Стверджує, що суд першої інстанції, позбавив відповідача, який знаходиться в дуже скрутному фінансовому становищі, захистити майнові права по справі шляхом надання відстрочки на виконання рішення суду по справі. Вважає, що при винесенні оскаржуваного рішення судом першої інстанції були неправильно застосовані норми матеріального права – ст. ст. 8, 13, 129 Конституції України, ст. 21 Закону України «Про оплату праці» (не доведений розмір суми заборгованості по заробітної плати), ст. 47 КЗпП України (не доведений розмір суми заборгованості по заробітної плати) та були порушенні норми процесуального права, а саме ст. ст. 10, 12, 43, 76, 77, 78, 79, 80, 81, 83, 89, 263 ЦПК України. 
При постановлені рішення суд повинен був перевірити і встановити дійсний розмір суми заробітної плати, яку відповідач повинен сплатити позивачу на час прийняття судом рішення по справі, а також дійсне існування/або відсутність зазначеної суми та заборгованості. При цьому, можливо на момент розгляду справи по суті зазначена сума може бути іншою. Нажаль на момент розгляду справи відповідач зі свого боку не міг надати відповідні докази та актуальну суму розміру заробітної плати. Тобто відповідач по справі взагалі не визнає існування боргу по заробітної плати у розмірі 41 020,35 грн. В свою чергу відповідач, з наведених вище причин (повне зупинення господарської діяльності) також не може надати відповідні дані (які може і будуть свідчити про повне погашення боргу).
Крім того зазначає, що ТОВ «Юні Стоун Плент» надало належні та допустимі докази на підтвердження факту наявності у відповідача обставин, що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим (у даному випадку – це повне зупинення господарської діяльності відповідача з 01.04.2025), які в свою чергу є підставою на надання відстрочки сплати суми за рішенням Малинського районного суду Житомирської області, яке буде прийнято по справі №283/1637/25 на підставі вимог ст. 267, 435 ЦПК України. Враховуючи вищевикладене просить скасувати рішення Малинського районного суду Житомирської області від 29 вересня 2025 року та ухвалити нове судове рішення про відмову у задоволенні позову.
У поданому відзиві на апеляційну скаргу представник позивача просить апеляційну скаргу залишити без задоволення, а рішення суду першої інстанції залишити без змін. Зазначає, що при звільненні позивачу не виплатили заборгованість по заробітній платі у загальному розмірі 53273,80 грн, що із вирахуванням податків і зборів становить 41 020,35 грн. 
Вказує, що якби відповідач сплачував позивачу будь-яку суму заборгованості по заробітній платі з моменту звільнення, то йому нічого б не заважало надати відповідні докази сплати – банківські виписки, касові ордери. Підкреслює, що не здійснення відповідачем господарської діяльності не означає, що в нього відсутній доступ до кабінету платника податків і зборів, звідки можна отримати інформацію про нараховану і сплачену заборгованість по заробітній платі, а також до банківських рахунків для отримання відповідних виписок банку. Вказує, що відповідач жодним чином не підтвердив відсутності чи зменшення ступеня своєї вини при невиконанні зобов`язань перед позивачем і не підтвердив наявності надзвичайних подій які вплинули чи можуть вплинути на неможливість виконання ним рішення суду. Відповідач не надав жодних доказів відсутності у нього фінансової можливості розрахуватися з позивачем. Зазначає, що не виплата заробітної плати триває більше року, при цьому взагалі не зрозуміло коли ця заборгованість буде погашена. Стверджує, що невиплата законної заробленої позивачем заробітної плати поставило позивача та її сім`ю в скрутне матеріальне становище і в цьому є вина саме відповідача.
Відповідно до вимог ч. 13 ст. 7 та ч.2 ст. 369 ЦПК України, справу розглянуто апеляційним судом без повідомлення учасників справи в порядку письмового провадження.
Частиною четвертою статті 268 ЦПК України передбачено, що у разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи, суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, апеляційний суд вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на наступне.
Судом під час розгляду справи становлено, що 26.04.2024 року ОСОБА_1  було прийнято за сумісництвом на посаду машиніста залізнично-будівельних машин 5 розряду дільниці обслуговування рухомого складу відділу залізничних перевезень до ТОВ «Юні Стоун Плент».
20.02.2025 він був звільнений за сумісництвом та прийнятий 24.02.2025 року за основним місцем роботи на посаду машиніста залізнично-будівельних машин 5 розряду дільниці обслуговування рухомого складу відділу залізничних перевезень ТОВ «Юні Стоун Плент».
21.04.2025 він був звільнений із займаної посади ТОВ «Юні Стоун Плент» за власним бажанням за ст.38 КЗпП України, що підтверджується наказом №313-К/ТР про припинення трудового договору.
Згідно з відомостями з Пенсійного фону України за формою ОК-7, розмір заробітної плати ОСОБА_1 , сплаченої ТОВ «Юні Стоун Плент» становить: грудень 2024 рік – 23 124,21 грн, січень 2025 рік – 19 451,00 грн, лютий 2025 рік – 18 975,90 грн, березень 2025 рік – 1513,20 грн, квітень 2025 рік – 598,49 грн (а.с.9-10).
Випискою АТ «Укргазбанк» за період 01.01.2025 по 01.07.2025 вбачається, що позивачу виплачено відповідачем 23.01.2025 грошові кошти (заробітна плата) в розмірі 8 000,00 грн.
Довідкою про заборгованість по виплаті заробітної плати № 00000078, за підписом в.о. директора ТОВ «Юні Стоун Плент», стверджується, що нарахована та невиплачена позивачу заробітна плата за грудень 2024, січень-квітень 2025 року становить 53 662,80 грн, що із вирахуванням податків і зборів становить 41 020,35 грн (а.с.126).
Крім того встановлено, що ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м.Києва від 06.12.2024 накладено арешт на корпоративні права ТОВ «Юні Стоун Плент».
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 28.01.2025 накладено арешт на великовантажні та інші технологічні транспортні засоби, що не підлягають експлуатації на вулично-дорожній мережі загального користування та вантажні вагони, які перебували у власності відповідача, згідно з переліком.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду м. Києва від 07.02.2025 накладено арешт на транспортні засоби відповідача згідно з переліком.
Ухвалою слідчого судді Печерського районного суду від 05.03.2025 рухоме майно, корпоративні права, а також нерухоме майно відповідача передано в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів.
Ухвалою Господарського суду Житомирської області від 27.03.2025 в порядку забезпечення позову накладено арешт на майно відповідача згідно з переліком: піввагони, вагони, хопери, вагони-самоскиди.
Наказом №25/4/1-К від 01.04.2025 ТОВ «ЮСП» з 01.04.2025 призупинило дію трудових договорів із усіма працівниками до моменту відновлення діяльності підприємства; на вказаний період заробітна плата не нараховується та не виплачується згідно із ст. 13 Закону України «Про організацію трудових відносин в умовах воєнного стану».
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції дійшов висновку про доведеність факту наявності заборгованості відповідача перед позивачем по заробітній платі за грудень 2024, січень-квітень 2025 року у розмірі  41 020,35 грн без утримання з цієї суми податків і обов`язкових платежів. 
Такий висновок суду є вірним виходячи з наступного.
Статтею 43 Конституції України встановлено, що кожен має право на працю, що включає можливість заробляти собі на життя працею, яку він вільно обирає; право на своєчасне одержання винагороди за працю захищається законом.
Відповідно до частини першої статті 47 КЗпП України власник або уповноважений ним орган зобов`язаний в день звільнення видати працівникові належно оформлену трудову книжку і провести з ним розрахунок у строки, зазначені в статті 116 цього Кодексу.
За змістом ст. 1 Закону України «Про оплату праці», ч.1 ст. 94 КЗпП України заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку власник або уповноважений ним орган виплачує працівникові за виконану ним роботу. Розмір заробітної плати залежить від складності та умов виконуваної роботи, професійно - ділових якостей працівника, результатів його праці та господарської діяльності підприємства, установи, організації і максимальним розміром не обмежується.
У відповідності до ч. 1 ст. 21 Закону України «Про оплату праці» працівник має право на оплату своєї праці відповідно до актів законодавства і колективного договору на підставі укладеного трудового договору.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08.02.2022 у справі №755/12623/19 наголосила, що праву працівника на належну заробітну плату кореспондує обов`язок роботодавця нарахувати йому вказані виплати, гарантовані державою, і виплатити їх. При цьому право працівника не залежить від нарахування йому відповідних грошових виплат. Тому незалежно від того, чи було здійснене роботодавцем нарахування таких виплат, працівник у разі порушення законодавства про оплату праці має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати.
Згідно із статтею 116 КЗпП України при звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про суми, нараховані та виплачені працівникові при звільненні, із зазначенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які працівник має право згідно з умовами трудового договору і відповідно до законодавства, у тому числі при звільненні) роботодавець повинен письмово повідомити працівника в день їх виплати. У разі спору про розмір сум, нарахованих працівникові при звільненні, роботодавець у будь-якому разі повинен у визначений цією статтею строк виплатити не оспорювану ним суму.
Аналіз зазначених правових норм дає підстави для висновку про те, що всі суми (заробітна плата, вихідна допомога, компенсація за невикористану відпустку, оплата за час тимчасової непрацездатності тощо), належні до сплати працівникові, мають бути виплачені у день звільнення цього працівника. Закон прямо покладає на підприємство, установу, організацію обов`язок провести зі звільненим працівником повний розрахунок, виплатити всі суми, що йому належать.
Відповідно до положень ст. 12, 81 ЦПК України кожна сторона зобов`язана довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог і заперечень.
Велика Палата Верховного Суду неодноразово наголошувала на необхідності застосування передбачених процесуальним законом стандартів доказування та зазначала, що принцип змагальності забезпечує повноту дослідження обставин справи. Зокрема, цей принцип передбачає покладення тягаря доказування на сторони. Водночас цей принцип не створює для суду обов`язку вважати доведеною та встановленою обставину, про яку стверджує сторона. Таку обставину треба доказувати таким чином, аби реалізувати стандарт більшої переконливості, за яким висновок про існування стверджуваної обставини з урахуванням поданих доказів видається вірогіднішим, ніж протилежний. Тобто певна обставина не може вважатися доведеною, допоки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу принцип змагальності втрачає сенс (пункт 81 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі №129/1033/13-ц; пункт 9.58 постанови Великої Палати Верховного Суду від 16 листопада 2021 року у справі №904/2104/19).
Встановлено, що наказом ТОВ «Юні Стоун Плент»№313-К/ТР від 21.04.2025, ОСОБА_1 звільнено із займаної посади за власним бажанням.
Згідно з відомостями з Пенсійного фону України за формою ОК-7, розмір заробітної плати ОСОБА_1 , сплаченої ТОВ «Юні Стоун Плент» становить: грудень 2024 рік – 23 124,21 грн, січень 2025 рік – 19 451,00 грн, лютий 2025 рік – 18 975,90 грн, березень 2025 рік – 1 513,20 грн, квітень 2025 рік – 598,49 грн (а.с.9-10).
Випискою АТ «Укргазбанк» за період 01.01.2025 по 01.07.2025 вбачається, що позивачу виплачено відповідачем 23.01.2025 грошові кошти (заробітна плата) в розмірі 8 000,00 грн.
Довідкою про заборгованість по виплаті заробітної плати № 00000078, за підписом в.о. директора ТОВ «Юні Стоун Плент», стверджується, що нарахована та невиплачена позивачу заробітна плата за грудень 2024, січень-квітень 2025 року становить 53 662,80 грн, що із вирахуванням податків і зборів становить 41 020,35 грн (а.с.126).
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 26 лютого 2020 року у справі №821/1083/17 (провадження №11-1329апп18) зазначила, що виходячи зі змісту трудових правовідносин між працівником та підприємством, установою, організацією, під «належними звільненому працівникові сумами» необхідно розуміти усі виплати, на отримання яких працівник має право станом на дату звільнення згідно з умовами трудового договору і відповідно до державних гарантій, встановлених законодавством для осіб, які перебувають у трудових правовідносинах з роботодавцем (заробітна плата, компенсація за невикористані дні відпустки, вихідна допомога тощо).
Відтак встановивши, що відповідач не надав належних та допустимих доказів на підтвердження виплати належної позивачу заробітної плати при звільненні за грудень 2024, січень-квітень 2025 року у розмірі 53 662,80 грн, що із вирахуванням податків і зборів становить 41 020,35 грн,суд першої інстанції, з висновками якого погоджується й колегія суддів, дійшов обґрунтованого висновку про наявність підстав для задоволення позову ОСОБА_1 .
Відповідач не спростував розмір не виплаченої заробітної плати при звільненні ОСОБА_1 , незважаючи на те, що це є його процесуальним обов`язком.
Щодо відмови у відстроченні виконання судового рішення на шість місяців, то суд першої інстанції обґрунтовував свою позицію тим, що стороною відповідача не доведено, як арешт рухомого та нерухомого майна, а також корпоративних прав та передача їх в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, вплинули на доступ до кабінету платника податків і зборів, а також до банківських рахунків для проведення операцій з виплати заробітної плати найманим працівникам.
Щодо клопотання представника відповідача про відстрочення виконання судового рішення на шість місяців з дня його ухвалення.
Звертаючись до суду із заявою про відстрочення виконання рішення у справі, ТОВ «Юні Стоун Плент» посилалося на те, що з 01.04.2025 Товариство повністю зупинило господарську діяльність, у зв`язку з чим не має коштів на рахунках. Також у провадженнях судів знаходиться вже 50 подібних спорів, і їх кількість зростає.
Згідно ч. 1ст. 267 ЦПК України суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочення виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
Відстрочка виконання рішення суду - це відтермінування у часі належного строку виконання рішення суду в цілому. Надання відстрочки судом полягає у визначенні нової конкретної, більш пізньої ніж первинна, дати, з настанням якої й після завершення строку відстрочки рішення має бути виконано повністю. При розгляді заяв щодо відстрочки виконання рішення необхідно виходити з міркувань доцільності та об`єктивної необхідності надання саме таких строків відтермінування виконання рішення в цілому; наявність підстави для відтермінування має бути доведена боржником. Строки такого відтермінування знаходяться у прямій залежності від обставин, що викликають необхідність надання додаткового строку до повного виконання рішення суду. Надання відстрочки виконання рішення суду не може створювати занадто або безпідставно привілейовані умови для боржника.
Як зазначено в рішенні Конституційного Суду України №5-пр/2013 від 26.06.2013, розстрочка (відстрочка) виконання рішення має базуватися на принципах співмірності і пропорційності з метою забезпечення балансу прав і законних інтересів стягувача і боржника.
Верховний Суд у постанові від 28 травня 2024 року у cправі №906/1035/23 зазначив, що відстрочення виконання рішення є правом, а не обов`язком суду, яке реалізується виключно у виняткових випадках за наявності підстав, що ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим, та доказів, що підтверджують наявність таких підстав.
Суд першої інстанції правильно вважав, що відповідачем не доведено, як арешт рухомого та нерухомого майна, а також корпоративних прав та передача їх в управління Національному агентству України з питань виявлення, розшуку та управління активами, одержаними від корупційних та інших злочинів, вплинули на доступ до кабінету платника податків і зборів, а також до банківських рахунків для проведення операцій з виплати заробітної плати найманим працівникам.
При цьому, суд першої інстанції врахував, що позивач, перебуваючи у трудових відносинах з відповідачем, виконував свої трудові обов`язки в повному обсязі, відтак має право мирно володіти своїм майном - заробітною платою, яку здобув своєю працею; ніхто не може бути позбавлений своєї власності, інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Дослідивши надані докази, враховуючи ступінь вини відповідача у виникненні спору, розмір заборгованості, суд першої інстанції дійшов до обгрунтованого висновку, що вказані обставини не свідчать про винятковість причин невиконання рішення суду, а тому не можуть бути підставою для відстрочення виконання рішення суду.
Оскільки клопотання про відстрочення виконання рішення суду в апеляційній скарзі є аналогічним клопотанню заявленому в суді першої інстанції, тому колегія суддів також дійшла висновку про відмову у його задоволенні.
Суд першої інстанції вірно застосував норми матеріального права у спірних правовідносинах та не допустив порушень норм процесуального права, які б давали підстави для скасування оскаржуваного судового рішення, тому доводи апеляційної скарги відповідача про те, що обставини, які суд першої інстанції визнав встановленими, є недоведеними належними та допустимими доказами, спростовуються сукупністю досліджених при розгляді справи доказів та на законність судового рішення не впливають.
За своїм змістом усі доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з наданою судом першої інстанції оцінкою зібраних у справі доказів та встановлених на їх підставі обставин, разом з тим доказів на спростування встановлених судом першої інстанції обставин апелянтом до апеляційної скарги не надано.
Відповідно ст. 375 ЦПК України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Судові витрати залишити за сторонами, оскільки судом апеляційної інстанції залишено без змін рішення суду першої інстанції, тому питання перерозподілу судових витрат не вирішується апеляційним судом.
Відповідно до п. 2 ч. 3 ст. 389 ЦПК України судові рішення у малозначних справах не підлягають касаційному оскарженню. Малозначними, зокрема, є справи, у яких ціна позову не перевищує тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб (п. 1 ч. 6 ст. 19 ЦПК України). Дана справа є малозначною в силу вимог закону.
Керуючись ст.367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, суд 
у х в а л и в:
У задоволенні клопотання Товариства з обмеженою відповідальністю «Юні Стоун Плент» про відстрочення виконання судового рішення відмовити.
Апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю «Юні Стоун Плент» залишити без задоволення, а  рішення Малинського районного суду Житомирської області від 29 вересня 2025 року – без змін.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п.2 ч.3 ст. 389 ЦПК України. 

Головуючий Судді