ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

23 лютого 2026 року	Львів	Справа № 460/4863/25 пров. № А/857/28123/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії :
головуючого судді: Гуляка В.В.
суддів: Ільчишин Н.В., Носа С.П.
розглянувши в письмовому провадженні апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області, 
на рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05 червня 2025 року (суддя – Дуляницька С.М., час ухвалення - не зазначено, місце ухвалення – м. Рівне, дата складання повного тексту – 05.06.2025), 
в адміністративній справі №460/4863/25 за позовом Головного управління ДПС у Рівненській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське тютюнове виробництво", 
про застосування арешту коштів на рахунках платника податків,

встановив: 

У березні 2025 року позивач ГУ ДПС у Рівненській області звернувся в суд із адміністративним позовом до відповідача ТОВ "Українське тютюнове виробництво", в якому просив застосувати арешт коштів на рахунках платника податків до Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське тютюнове виробництво» (код ЄДРПОУ 41519237, вул. Шевченка, 69, с.Гоща, Рівненський район, Рівненська обл., 35400). 
Рішенням Рівненського окружного адміністративного суду від 05.06.2025 в задоволенні позову Головного управління ДПС у Рівненській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське тютюнове виробництво" про застосування арешту коштів на рахунках платника податків – відмовлено. 
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Вважає апелянт, що при його винесенні судом порушено норми матеріального та процесуального права, а тому підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційний скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що судом першої інстанції не враховано, що преюдиційне значення мають не правові висновки суду, а обставини (факти), встановлені судом в іншій справі. Судом першої інстанції також не враховано, що відсутність керівництва платника податку, яке має бути присутнім на об`єкті або невідкладно прибути, не перешкоджає проведенню перевірки контролюючим органом, та недопуск бухгалтером чи іншою посадовою особою підприємства до фактичної перевірки посадових осіб контролюючих органів є підставою для складання акту про не допуск до проведення перевірки та вжиття інших заходів, що мають на меті забезпечити допуск до перевірки. Відповідачем не здійснено допуск посадових осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки згідно наказу Головного управління ДПС у Рівненській області від 13.03.2025 року №783-п «Про проведення фактичної перевірки діяльності ТОВ «Українське тютюнове виробництво» (код ЄДРПОУ 41519237) про що складені відповідні акти - акт від 13.03.2025, що засвідчує факт відмови від допуску до проведення перевірки, із зазначенням заявлених причин відмови, акт від 13.03.2025 року відмови від підписання направлення та отримання копії наказу на проведення перевірки. Крім того, судом безпідставно не враховано доводи позивача, що довіреність відповідача від 28.02.2025 щодо ОСОБА_1 не була пред`явлена в ході проведення перевірок платника податку та відповідно не може бути доказом на обґрунтування рішення суду. Платником податку вибірково здійснювався допуск до проведення фактичних перевірок за різними об`єктами, зокрема допуск до перевірки здійснено, лише за об`єктом де відсутній тютюн (тютюнова сировина). Оскільки відповідачем не забезпечено будь-якої можливості для проведення фактичної перевірки, в зв`язку з чим у позивача обґрунтовано виникли підстави для звернення до суду із позовом. 
Просить скасувати оскаржене рішення суду від 05.05.2025 та прийняти нове рішення, яким позов задовольнити повністю. 

Суд апеляційної інстанції заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу слід задоволити. 
Судом встановлено такі фактичні обставини справи. 
13.03.2025 позивач прийняв наказ №783-п “Про проведення фактичної перевірки діяльності ТОВ “Українське тютюнове виробництво” (код ЄДРПОУ 41519237) з 13.03.2025 терміном на 10 діб (а.с.16). 
Відповідно до наказу Головного управління ДПС у Рівненській області від 13.03.2025 №783-п та направлень на перевірку від 13.03.2025 № 1270/ЖЗ/17-00/09-01-11, 13.03.2025 № 1271/ЖЗ/17-00/09-01-11, 13.03.2025 № 1272/ЖЗ/17-00/09-01-11 (а.с.17-19) уповноважені посадові особи позивача 13.03.2025 прибули для проведення фактичної перевірки ТОВ “Українське тютюнове виробництво” за адресами: вул. Будівельників, 12, м. Рівне та провулок Робітничий, 5, м. Рівне. 
Вказаний наказ та посвідчення уповноважені посадові особи позивача пред`явили бухгалтеру ТОВ “Українське тютюнове виробництво” Бондар Світлані Олександрівні, яка 13.03.2025 року о 16.50 год. відмовила у допуску до проведення фактичної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю “Українське тютюнове виробництво”. 
13.03.2025 позивач склав Акт про відмову від допуску до проведення перевірки (а.с.10). 
14.03.2025 позивач прийняв рішення №3664/6/17-00-09-01-04 про застосування адміністративного арешту майна платника податків Товариства з обмеженою відповідальністю “Українське тютюнове виробництво” (а.с.20). 
У подальшому, рішенням Рівненського окружного адміністративного суду 18.03.2025 року у справі №460/4861/25 заяву Головного управління ДПС у Рівненській області задоволено та підтверджено обґрунтованість адміністративного арешту майна до ТОВ "Українське тютюнове виробництво" (код ЄДРПОУ 41519237, вул. Шевченка, 69, с.Гоща, Рівненський район, Рівненська обл. 35400), що перебуває (розміщене, зберігається): вул. Шевченка, 69, с.Гоща, Рівненський район, Рівненська обл., вул. Будівельників, 12, м. Рівне, 33008 та провул. Робітничий, 5 (нежитл. прим. Т1-1), м. Рівне, 33009 (фактичне місце здійснення діяльності), застосованого 14.03.2025 о 14 год 00 хв. рішенням в.о. заступника начальника Головного управління ДПС у Рівненській області про застосування повного адміністративного арешту майна платника податків. 
Постановою Восьмого апеляційного адміністративного суду від 08.04.2025 у справі №460/4861/25 (пров. № А/857/11865/25) апеляційну скаргу Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське тютюнове виробництво" задоволено, Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 18 березня 2025 року в справі № 460/4861/25 скасовано та прийнято постанову, якою в задоволенні позову ГУ ДПС у Рівненській області про підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна до ТОВ “Українське тютюнове виробництво” відмовлено (а.с.100). 
Ухвалою Верховного Суду від 12.05.2025 року у справі №460/4861/25 (адміністративне провадження №К/990/19696/25) відмовлено у відкритті касаційного провадження за касаційною скаргою Головного управління ДПС у Рівненській області на постанову Восьмого апеляційного адміністративного суду від 16 квітня 2025 року у справі № 460/4861/25. 
У зв`язку з відмовою платника податків від допуску до проведення фактичної перевірки контролюючий орган звернувся до суду з вимогою про застосування арешту коштів на рахунках платника податків ТОВ “Українське тютюнове виробництво”. 

Суд апеляційної інстанції не погоджується із висновком суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення позовних вимог, виходячи з наступного. 
Згідно ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Тобто, суб`єкт владних повноважень зобов`язаний діяти лише на виконання закону, за умов і обставин, визначених ним, вчиняти дії, не виходячи за межі прав та обов`язків, дотримуватися встановленої законом процедури, обирати лише встановлені законодавством України способи правомірної поведінки під час реалізації своїх владних повноважень. 
Відповідно до пп.20.1.4 п.20.1 ст.20 ПК України, контролюючі органи мають право проводити відповідно до законодавства перевірки і звірки платників податків (крім Національного банку України), у тому числі після проведення процедур митного контролю та/або митного оформлення. 
Статтею 75.1 ПК України встановлено, що контролюючі органи мають право проводити камеральні, документальні (планові або позапланові; виїзні або невиїзні) та фактичні перевірки. 
Відповідно до ст.80 ПК України, фактична перевірка здійснюється без попередження платника податків (особи) ( п.80.1 ст. 80 Кодексу). 
Фактична перевірка може проводитися на підставі рішення керівника (його заступника або уповноваженої особи) контролюючого органу, оформленого наказом, копія якого вручається платнику податків або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції під розписку до початку проведення такої перевірки, та за наявності хоча б однієї з таких підстав....( п.80.2 ст. 80 Кодексу). 
Допуск посадових осіб контролюючих органів до проведення фактичної перевірки здійснюється згідно із статтею 81 цього Кодексу ( п.80.5 ст. 80 Кодексу). 
Відповідно до п.81.1 ст.81 ПК України, посадові особи контролюючого органу мають право приступити до проведення документальної виїзної перевірки, фактичної перевірки за наявності підстав для їх проведення, визначених цим Кодексом, та за умови пред`явлення або надіслання у випадках, визначених цим Кодексом, таких документів: 
- направлення на проведення такої перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, реквізити наказу про проведення відповідної перевірки, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) або об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична), підстави, дата початку та тривалість перевірки, посада та прізвище посадової (службової) особи, яка проводитиме перевірку. Направлення на перевірку у такому випадку є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника, що скріплений печаткою контролюючого органу; 
- копії наказу про проведення перевірки, в якому зазначаються дата видачі, найменування контролюючого органу, найменування та реквізити суб`єкта (прізвище, ім`я, по батькові фізичної особи - платника податку, який перевіряється) та у разі проведення перевірки в іншому місці - адреса об`єкта, перевірка якого проводиться, мета, вид (документальна планова/позапланова або фактична перевірка), підстави для проведення перевірки, визначені цим Кодексом, дата початку і тривалість перевірки, період діяльності, який буде перевірятися. Наказ про проведення перевірки є дійсним за наявності підпису керівника контролюючого органу або його заступника та скріплення печаткою контролюючого органу; 
- службового посвідчення осіб, які зазначені в направленні на проведення перевірки. 
Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки. 
Відмова платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється. 
При пред`явленні направлення платнику податків та/або посадовим (службовим) особам платника податків (його представникам або особам, які фактично проводять розрахункові операції) такі особи розписуються у направленні із зазначенням свого прізвища, імені, по батькові, посади, дати і часу ознайомлення. 
У разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) розписатися у направленні на перевірку посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, який засвідчує факт відмови. У такому випадку акт про відмову від підпису у направленні на перевірку є підставою для початку проведення такої перевірки. 
Згідно з п.81.2 ст.81 ПК України, у разі відмови платника податків та/або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) у допуску посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення перевірки посадовими (службовими) особами контролюючого органу за місцем проведення перевірки, невідкладно складається та реєструється в контролюючому органі не пізніше наступного робочого дня у двох примірниках акт, що засвідчує факт відмови, із зазначенням заявлених причин відмови, один примірник якого вручається під підпис, відразу після його складання, платнику податків та/або уповноваженій особі платника податків. У разі відмови платника податків та/або його посадових (службових) осіб (представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) підписати акт, що засвідчує факт відмови у допуску до проведення перевірки, та/або у разі відмови отримати примірник цього акта чи надати письмові пояснення до нього, посадовими (службовими) особами контролюючого органу складається акт, що засвідчує такий факт, та реєструється в контролюючому органі не пізніше наступного робочого дня. 
Пунктом 94.1 статті 94 ПК України передбачено, що адміністративний арешт майна платника податків є винятковим способом забезпечення виконання платником податків його обов`язків, визначених законом. 
Арешт майна може бути застосовано, якщо з`ясовується одна з таких обставин: платник податків відмовляється від проведення документальної перевірки за наявності законних підстав для її проведення або від допуску посадових осіб контролюючого органу (пп.94.2.3 п.94.2 ст.94 ПК України). 
Арешт майна полягає у забороні платнику податків вчиняти щодо свого майна, яке підлягає арешту, дії, зазначені у пункті 94.5 цієї статті (п.94.3 ст.94 ПК України). 
Згідно п.94.4 ст.94 ПК України, арешт може бути накладено контролюючим органом на будь-яке майно платника податків, крім майна, на яке не може бути звернено стягнення відповідно до закону, та коштів на рахунку платника податків. 
Арешт коштів на рахунку платника податків відповідно до абзацу другого підпункту 94.6.2 пункту 94.6 статті 94 ПК України здійснюється виключно на підставі рішення суду шляхом звернення контролюючого органу до суду. 
Підстави для застосування як адміністративного арешту майна, так і арешту коштів на рахунках платника податків, є універсальними та визначені пунктом 94.2 статті 94 Податкового кодексу України. Обидва види арешту, за загальним правилом, застосовуються з однакових підстав і розрізняються лише процедурою застосування - або за рішенням керівника податкового органу (щодо майна, відмінного від коштів), або за рішенням суду (арешт коштів). 
Із системного тлумачення положень статті 94 ПК України судом не встановлено, що адміністративний арешт коштів платника податків є похідним від адміністративного арешту майна, відмінного від коштів, і може бути застосований судом виключно у випадку існування рішення контролюючого органу про накладення арешту на майно платника податків. 
Арешт на кошти платника податків накладається за наявності підстав, визначених пунктом 94.2 статті 94 ПК України та не залежить від наявності рішення контролюючого органу про накладення арешту на майно платника податків. 
Не підтвердження обґрунтованості адміністративного арешту майна платника податків в судовому порядку не обмежує право податкового органу на звернення до суду про застосування арешту коштів на рахунках відповідача, але за умови наявності відповідних підстав, визначених Податковим кодексом України. 
Така позиція суду узгоджується з висновком Верховного Суду, викладеному у постанові від 21.02.2024 № 160/445/23, яка є обов`язковою для врахування судом в силу вимог ч.5 ст.242 КАС України. 
З метою правильного вирішення спору та встановлення наявності чи відсутності підстав для застосування до відповідача адміністративного арешту коштів суду необхідно встановити наявність чи відсутність законних підстав для проведення перевірки відповідача, дотримання позивачем процедури її призначення і проведення та, відповідно, зробити висновок про наявність чи відсутність у відповідача підстав відмовити посадовим особам контролюючого органу у допуску до перевірки. 
У розглядуваній справі, як уже зазначалось, фактична перевірка відповідача призначена наказом Головного управління ДПС у Рівненській області від 13.03.2025 №783-п. 
Згідно встановлених у цій справі фактичних обставин справи на підставі наказу ГУ ДПС у Рівненській області від 13.03.2025 року №783-п «Про проведення фактичної перевірки діяльності ТОВ «Українське тютюнове виробництво» (код ЄДРПОУ 41519237) та направлень на перевірку від 13.03.2025 року № 1270/ж3/17-00-09-01-11, № 1271/ж3/17-00-09-01-11, № 1272/ж3/17- 00-09-01-11, 13.03.2025 року посадовими особами ГУ ДПС у Рівненській області було здійснено виїзд з метою перевірки дотримання вимог законодавства в сфері зберігання та обігу тютюнових виробів і тютюнової сировини ТОВ «Українське тютюнове виробництво» (код ЄДРПОУ 41519237) за адресами: вул. Будівельників, 12, м. Рівне та провул. Робітничий, 5 (нежитл. прим. Т1- 1), м. Рівне. 
Уповноваженими посадовими особами контролюючого органу були виконані передбачені статтею п. 80.5 ст.80, ст.81 Податкового кодексу України умови допуску до проведення фактичної перевірки. Бухгалтеру Бондар Світлані Олександрівні було пред`явлено службові посвідчення, копії наказу та направлень на перевірку. 
Однак на порушення абзацу 6 пункту 81.1 статті 81 ПК України бухгалтером ТОВ «Українське тютюнове виробництво» ОСОБА_1 13.03.2025 року о 16.50 год. було відмовлено у допуску до проведення фактичної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське тютюнове виробництво» код ЄДРПОУ 41519237. 
Факт відмови від допуску до фактичної перевірки Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське тютюнове виробництво» зафіксовано в Акті відмови від допуску до проведення перевірки, який зареєстрований в спеціальному журналі реєстрації актів за №474/ж6/17-00-09-01-13/41519237 від 14.03.2025 року. 
Верховним Судом у постановах від 26.05.2020 у справі № 460/1033/19 та від 18.03.2024 у справі № 260/1946/23 висловлена правова позиція стосовно наслідків недопущення суб`єктом господарювання до проведення перевірки посадових осіб контролюючого органу, яка передбачає, що підстави недопуску мають визначатися лише законом. У вказаних справах суд виснував, що Законом України «Про основні засади державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності» не передбачено підстав недопуску посадових осіб органу державного нагляду (контролю) до здійснення державного нагляду (контролю) з причин перебування директора на лікарняному. 
Отже, відсутність керівництва платника податку, яке має бути присутнім на об`єкті або невідкладно прибути, не перешкоджає проведенню перевірки контролюючим органом, та недопуск бухгалтером чи іншою посадовою особою підприємства до фактичної перевірки посадових осіб контролюючих органів є підставою для складання акту про не допуск до проведення перевірки та вжиття інших заходів, що мають на меті забезпечити допуск до перевірки. 
Аналогічний правовий підхід наведений у постанові Верховного суду від 17.12.2024 року у справі №160/33851/23. 
Таким чином, лише положеннями спеціального закону, зокрема, статтею 81 Податкового кодексу України визначаються обставини, за яких може бути здійснений недопуск до перевірки. 
Відповідно до вимог пункту 81.1 статті 81 ПК України, відмова платника податків та/ або посадових (службових) осіб платника податків (його представників або осіб, які фактично проводять розрахункові операції) від допуску до перевірки на інших підставах, ніж визначені в абзаці п`ятому цього пункту, не дозволяється. 
Непред`явлення або ненадіслання у випадках, визначених цим Кодексом, платнику податків (його посадовим (службовим) особам або його уповноваженому представнику, або особам, які фактично проводять розрахункові операції) цих документів або пред`явлення зазначених документів, що оформлені з порушенням вимог, встановлених цим пунктом, є підставою для недопущення посадових (службових) осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної або фактичної перевірки (абзац 5 п.81.1 ст.81 ПК України). 
Отже, платник податків має право відмовити у допуску перевіряючих до перевірки виключно у випадках передбачених у п. 81.1.ст. 81 ПК України, тобто у разі непред`явлення наказу на перевірку, направлень та службових посвідчень особами, які зазначені у направленнях на перевірку та/або у разі відсутності у наказі, направленні інформації, яка передбачена п. 81.1. ст. 81 ПК України. При цьому, платник податків має своїм обов`язком допустити посадових осіб контролюючого органу до проведення документальної виїзної перевірки, якщо податковим органом, виконано умови пункту 81.1 статті 81 ПК України. 
Відповідно до п.п. 16.1.9, п.п.16.1.13 п. 16.1 ст. 16 ПК України, платник податків, серед іншого зобов`язаний не перешкоджати законній діяльності посадової особи контролюючого органу під час виконання нею службових обов`язків та виконувати законні вимоги такої посадової особи, допускати посадових осіб контролюючого органу під час проведення ними перевірок до обстеження приміщень, територій (крім житла громадян), що використовуються для одержання доходів чи пов`язані з утриманням об`єктів оподаткування, а також для проведення перевірок з питань обчислення і сплати податків та зборів у випадках, встановлених цим Кодексом. 
У разі, якщо платник податків безпідставно відмовляє в допуску посадових осіб контролюючого органу до проведення перевірки, у контролюючого органу є підстави звернутися до суду із позовом про застосування до платника податків примусових заходів забезпечувального характеру, що спрямовані на забезпечення виконання платником податків його податкового обов`язку. 
Суд встановив, що відповідачем не здійснено допуск посадових осіб контролюючого органу до проведення фактичної перевірки згідно наказу ГУ ДПС у Рівненській області від 13.03.2025 року №783-п «Про проведення фактичної перевірки діяльності ТОВ «Українське тютюнове виробництво», про що складені відповідні акти: акт від 13.03.2025, що засвідчує факт відмови від допуску до проведення перевірки, із зазначенням заявлених причин відмови, акт від 13.03.2025 року відмови від підписання направлення та отримання копії наказу на проведення перевірки (а.с. 57, 58). 
Причини відмови зазначені в приєднаному до матеріалів справи відеофіксаційному матеріалі. 
У короткому відео зазначені лише причини відмови ОСОБА_1 від допуску до проведення перевірки. Вказана посадова особа самостійно прибула на об`єкт перевірки, але у допуску до проведення перевірки відмовила та зазначила, що вона не може додзвонилися до керівника. Тобто, така відмова у проведенні перевірки є незаконною. 
Фіксацію ознайомлення бухгалтера ТОВ «Українське тютюнове виробництво» ОСОБА_1 з наказом та направленням на проведення перевірки, а також зазначенням ним відмов від допуску до проведення перевірки здійснено за допомогою відеозаписувального технічного засобу телефону ГДІ відділу контролю за виробництвом, обігом та ліцензуванням пального Департаменту контролю за підакцизними товарами ДПС України Євгена Черкасова. 
Колегія суддів також враховує доводи позивача про те, що на момент проведення 13.03.2025 року фактичної перевірки діяльності ТОВ «Українське тютюнове виробництво» за адресами: вул. Будівельників, 12, м. Рівне та провул. Робітничий, 5 (нежитл. прим. Т1- 1), м. Рівне у бухгалтера Бондар С.О. були повноваження щодо допуску посадових осіб контролюючого органом до проведення фактичних перевірок. Зокрема, за наказом від 13.03.2025 року №777-п «Про проведення фактичної перевірки діяльності ТОВ «Українське тютюнове виробництво» (за адресою вул..Шевченка, 69, селище Гоща Рівненська обл) - до проведення фактичної перевірки працівників контролюючого органу було допущено. Однак, за цим же наказом за адресами за адресами: вул. Будівельників, 12 м.Рівне та провулок Робітничий, 5 (нежитлове приміщення Т1-1) - до проведення фактичної перевірки посадових осіб контролюючого органу не допущено. 
Вказане свідчить, що платником податку вибірково здійснювався допуск до проведення фактичних перевірок за різними об`єктами. 
Відсутність керівництва об`єкта перевірки, яке має бути присутнім на об`єкті або невідкладно прибути, не перешкоджає проведенню перевірки контролюючим органом, та недопуск бухгалтером чи іншою посадовою особою підприємства до фактичної перевірки посадових осіб контролюючих органів є підставою для складання акту про не допуск до проведення перевірки та вжиття інших заходів, що мають на меті забезпечити допуск до перевірки. 
В зв`язку із наведеним у Головного управління ДПС у Рівненській області були правові підстави для складання акту про неможливість проведення фактичної перевірки в порядку, передбаченому абз.4 п.81.2 ст.82 ПК України. 
На вказані обставини суд першої інстанції уваги не звернув, у зв`язку з чим дійшов помилкового висновку про відмову у задоволенні позову, що підтверджує у цій частині обґрунтованість доводів апеляційної скарги. 
Колегія суддів апеляційного суду також зазначає, що решта доводів апеляційної скарги не мають визначального впливу на правильне вирішення судом позовних вимог у спірних правовідносинах. 
Відповідно до п.1 ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи. 
Враховуючи наведене, колегія суддів дійшла висновку, що судом першої інстанції прийнято рішення з неповним з`ясуванням у справі обставин, а тому, згідно приписів статті 317 КАС України, це рішення суду необхідно скасувати та ухвали нове рішення, яким задоволити позовні вимоги. 
З урахуванням вимог статті 139 КАС України понесені позивачем судові витрати розподілу не підлягають. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи, та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 317, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд

постановив: 

Апеляційну скаргу Головного управління ДПС у Рівненській області – задоволити. 
Рішення Рівненського окружного адміністративного суду від 05 червня 2025 року в адміністративній справі №460/4863/25 за позовом Головного управління ДПС у Рівненській області до Товариства з обмеженою відповідальністю "Українське тютюнове виробництво" про застосування арешту коштів на рахунках платника податків – скасувати та ухвалити нову постанову. 
Позовні вимоги Головного управління ДПС у Рівненській області – задоволити. 
Застосувати арешт коштів на рахунках платника податків Товариства з обмеженою відповідальністю «Українське тютюнове виробництво» (код ЄДРПОУ 41519237). 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення. 

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	Н. В. Ільчишин 	
 	 	С. П. Нос