Справа № 183/4211/18
№ 1-кп/183/261/25
В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

16 березня 2026 року м. Самар

Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області у складі:
головуючого судді ОСОБА_1 ,
за участю:
секретаря судового засідання ОСОБА_2 ,
прокурорів ОСОБА_3 , ОСОБА_4 ,
обвинуваченого ОСОБА_5 ,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Самарівського міськрайонного суду Дніпропетровської області кримінальне провадження № 12018040350000912 від 13.05.2018 стосовно:
ОСОБА_5 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця смт. Губиниха Новомосковського (нині Самарівського) району Дніпропетровської області, громадянина України, з базовою загальною середньою освітою, розлученого, не працюючого, зареєстрованого за адресою: АДРЕСА_1 , проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше судимого:
- 15.04.2003 Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 185, 69 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 2 роки. На підставі ст. ст. 75, 76 КК України від відбування покарання звільнений з іспитовим строком на 1 рік 6 місяців;
- 13.07.2006 Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 3 ст. 187, ч. 2 ст. 296, ч. 2 ст. 121, 70 КК України до покарання у виді позбавлення волі строком на 8 років. Відповідно до ст. 71 КК України частково приєднано невідбутий строк 1 рік за вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 15.04.2003, до відбуття покарання остаточно призначено 9 років позбавлення волі з конфіскацією майна. 12.03.2013 звільнений з Білозерської виправної колонії в Херсонській області № 105 у зв`язку з відбуттям терміну покарання;
- 23.10.2024 Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 309 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 17 000 гривень. Штраф не сплачено;
- 04.11.2024 Новомосковським міськрайонним судом Дніпропетровської області за ч. 1 ст. 190 КК України до покарання у виді штрафу у розмірі 34 000 гривень. Штраф не сплачено,
обвинуваченого у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 186 КК України,
в с т а н о в и в:

13 травня 2018 року приблизно о 01 годині 00 хвилин ОСОБА_5 , перебуваючи поблизу елеватора в с-щі Губиниха Самарівського району Дніпропетровської області, побачив потерпілу ОСОБА_6 , яка йшла по стежині, та у нього раптово виник злочинний умисел спрямований на відкрите викрадення чужого майна (грабіж), що належить ОСОБА_6 , поєднане з насильством.
13 травня 2018 року приблизно о 01 годині 05 хвилин ОСОБА_5 , реалізуючи свій злочинний умисел, діючи умисно, повторно, передбачаючи та бажаючи настання суспільно небезпечних наслідків, з корисливих мотивів, із застосуванням насильства, що не є небезпечними для життя та здоров`я потерпілої, підійшов ззаду до потерпілої ОСОБА_6 та наніс їй один удар своєю правою рукою в область обличчя, чим спричинив останній фізичний біль, від чого ОСОБА_6 впала.
Далі, продовжуючи свої злочинні дії, ОСОБА_5 наніс лежачій на ґрунті покритим камінням потерпілій ОСОБА_6 ще не менше трьох ударів кулаком своєї правої руки по різним частинам тіла, спричинивши їй таким чином фізичну біль, після чого відкрито вихопив з її правої руки мобільний телефон марки «MEIZU М3 Note», модель L681HTE, золотого кольору, вартістю 5500 гривень, з сім-картою мобільного оператора «Водафон» НОМЕР_1 , вартістю 25 гривень.
Потім ОСОБА_5 , утримуючи в руках викрадене майно, з місця скоєння злочину швидким кроком пішов у невідомому напрямку, розпорядившись в подальшому викраденим майном на власний розсуд, спричинивши своїми умисними діями потерпілій ОСОБА_6 матеріальну шкоду на загальну суму 2179 гривень.
В судовому засіданні обвинувачений  ОСОБА_5 вину свою визнав повністю та показав, що обставини, викладені в обвинувальному акті, не оспорює та повністю визнає себе винним у пред`явленому обвинуваченні. Своїми показаннями підтвердив обставини, викладені в обвинувальному акті. У скоєному щиро кається, зробив для себе відповідні висновки.
В судовому засіданні у відповідності до ч. 3 ст. 349 КПК України судом було з`ясовано, що учасники судового провадження правильно розуміють зміст вищенаведених обставин, а також встановлено відсутність сумнівів у добровільності їх позиції.
Оскільки учасники судового провадження, в тому числі обвинувачений, не оспорювали в судовому засіданні обставини, при яких обвинуваченим ОСОБА_5 скоєно кримінальне правопорушення, суд вважає недоцільним дослідження доказів щодо тих обставин, які ніким не оспорюються, і учасники судового процесу проти цього не заперечували, і на підставі ч. 3 ст. 349 КПК України обмежився допитом обвинуваченого та дослідженням доказів щодо розміру процесуальних витрат, обставин, які впливають на ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, характеризують особу обвинуваченого та обтяжують чи пом`якшують покарання.
Також в судовому засіданні суд роз`яснив учасникам судового процесу вимоги ч. 3 ст. 349 КПК України щодо позбавлення права оскарження обставин, які ніким не оспорюються, в апеляційному порядку.
Таким чином, суд ухвалює вирок в особливому порядку без дослідження будь-яких доказів обставин передбачених п. п. 1, 2 ч. 1 ст. 91 КПК України.
Отже, суд, дослідивши докази в межах пред`явленої підозри, не виходячи за межі пред`явленого обвинувачення, яке прокурор підтримав у судовому засіданні, доходить однозначного висновку про те, що вина обвинуваченого ОСОБА_5 у відкритому викраденні чужого майна (грабежі), поєднаному з насильством, яке не є небезпечним для життя та здоров`я потерпілого, вчиненому повторно, доведена у повному обсязі і його умисні дії вірно кваліфіковані органом досудового слідства за ч. 2 ст. 186 КК України.
При призначенні виду та розміру покарання обвинуваченому, суд керується ст. 65 КК України, враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, дані про особу обвинуваченого, сукупність усіх обставин у справі.
Обставиною, яка пом`якшує покарання  ОСОБА_5 , суд визнає його щире каяття, яке ґрунтується на належній критичній оцінці ним своєї протиправної поведінки, визнанні вини та готовності підлягати кримінальній відповідальності.
Крім того, суд бере до увагидані про особу обвинуваченого, який вину свою визнав повністю, на обліку у лікарів нарколога, психіатра, фтизіатра не перебуває, за місцем мешкання характеризується задовільно.
Судом також враховується, що завдана шкода потерпілій відшкодована у повному обсязі шляхом повернення їй майна, а також й думка самої потерпілої, викладена нею у її заяві, про те, що остання не наполягає на призначенні обвинуваченому суворого покарання.
Разом із тим, обставиною, яка обтяжує покарання ОСОБА_5 , суд визнає рецидив злочинів.
Також, суд бере до уваги, що обвинувачений ОСОБА_5 , будучи раніше судимим, на шлях виправлення не став, належних висновків для себе не зробив, не відбувши декілька покарань у виді штрафу за попередніми вироками, знову вчинив кримінальне правопорушення, яке до того ж, відповідно до ст. 12 КК України є тяжким злочином.
Тому, з урахуванням особливостей вказаного кримінального правопорушення та обставин його вчинення, особи обвинуваченого, суд не знаходить підстав для призначення  ОСОБА_5 покарання із застосуванням ст. ст. 69, 75 КК України, а саме нижче від найнижчої межі чи звільнення від відбування покарання з випробуванням, оскільки такі підстави у суду відсутні, і вважає, що покарання повинно бути призначено виключно у виді позбавлення волі на певний строк, але на рівні мінімальної межі санкції ч. 2 ст. 186 КК України, оскільки саме таке покарання буде співмірним меті його застосування та повністю відповідати ступеню тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, конкретним його обставинам, обставинам, що пом`якшують покарання та обтяжують його, даним про особу обвинуваченого.
Також, судом встановлено, що до постановлення вироків Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.10.2024 та 04.11.2024, обвинувачений ОСОБА_5 винен ще й в іншому кримінальному правопорушенні, передбаченому ч. 2 ст. 186 КК України, вчиненому ним до ухвалення попередніх вироків, і за яке він засуджується цим вироком. Тому, суд вважає за необхідне визначити обвинуваченому ОСОБА_5 остаточне покарання на підставі ч. 4 ст. 70 КК України шляхом повного складання покарання за цим вироком з покараннями, призначеними ОСОБА_5 за вироками Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23.10.2024 та 04.11.2024.
Також, за наявності пом`якшуючої покарання обставини, суд не вбачає необхідності призначення ОСОБА_5 покарання в межах найбільшої санкції ч. 2 ст. 186 КК України.
Призначаючи покарання як кару суд, виходячи з вимог ст. 50 КК України, враховує, що призначення покарання у виді позбавлення волі на вказаний вище строк буде необхідним та достатнім для виправлення засудженого і запобігання вчинення ним нових кримінальних правопорушень.
Цивільний позов у кримінальному провадженні не пред`являвся.
Долю речових доказів необхідно вирішити відповідно до вимог ст. 100 КПК України.
Крім того, вирішуючи питання щодо розподілу процесуальних витрат у відповідності до ст. 124 КПК України, суд вважає за необхідне стягнути з обвинуваченого ОСОБА_5 на користь держави документально підтвердженні витрати на залучення експерта, які складають 286,00 грн. (висновок експерта за результатами проведення судово-товарознавчої експертизи № 3331-18 від 10.07.2018).
Запобіжний захід  ОСОБА_5 у вказаному кримінальному провадженніне обирався.
На підставі викладеного, враховуючи ступінь тяжкості скоєного кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, а також усі обставини по справі, керуючись ст. ст. 370, 371, 374 КПК України, суд
у х в а л и в :

ОСОБА_5  визнати винуватим у пред`явленому обвинуваченні за ч. 2 ст. 186 КК України та призначити йому покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки.
На підставі ч. 4 ст. 70 КК України за сукупністю кримінальних правопорушень шляхом повного складання призначеного покарання за цим вироком, з покараннями, призначеними вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 23 жовтня 2024 року та вироком Новомосковського міськрайонного суду Дніпропетровської області від 04 листопада 2024 року, визначити  ОСОБА_5 остаточне покарання у виді позбавлення волі строком на чотири роки та штрафу у розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто у сумі 17 000 гривень 00 копійок, та штрафу у розмірі двох тисяч неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, тобто у сумі 34 000 гривень 00 копійок.
На підставі ч. 3 ст. 72 КК України вирок в частині призначених  ОСОБА_5 покарань у виді штрафу - виконувати самостійно.
Початок строку відбування покарання  ОСОБА_5 рахувати з дня його затримання з метою направлення для відбування покарання до установи виконання покарань.
Речові докази:
- мобільний телефон марки «Meizu M3 Note», модель «L681HTE», золотого кольору, imei 1: НОМЕР_2 , imei 2: НОМЕР_3 , який повернуто за належністю потерпілій ОСОБА_6 - залишити за належністю потерпілій.
Стягнути з  ОСОБА_5  на користь держави витрати на залучення експерта у розмірі 286 гривень 00 копійок.
Копію вироку вручити обвинуваченому та прокурору негайно після його проголошення.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення судом апеляційної інстанції. Якщо строк апеляційного оскарження буде поновлено, вважається, що вирок не набрав законної сили.
Апеляційна скарга на вирок може бути подана сторонами кримінального провадження до Дніпровського апеляційного суду через Самарівський міськрайонний суд Дніпропетровської області протягом тридцяти днів з дня його проголошення.

Суддя       ОСОБА_1