Справа № 214/1892/25
Провадження № 2/211/188/26

РІШЕННЯ
іменем України

02 лютого 2026 року м. Кривий Ріг
Довгинцівський районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області у складі: головуючого судді – Лебеженка В.О.,
за участю:
секретаря судового засідання – Строганової Е.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в порядку спрощеного позовного провадження, цивільну справу за позовною заявою ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором, -

ВСТАНОВИВ:
Представник ТОВ «ФК «ЄАПБ» - Грибанов Д.В., звернувся до Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області засобами поштового зв`язку «Укрпошта» із позовною заявою, в якій просить суд стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» суму заборгованості за кредитним договором №103239474 в розмірі 10 950, 00 грн., з яких: 5000, 00 грн. – сума заборгованості за основною сумою боргу; 4500,00 грн. - сума заборгованості за відсотками; 1450, 00 грн. – заборгованість за комісією; стягнути з відповідача понесені судові витрати.
Пред`явлені вимоги мотивовано тим, що 30.01.2022 року між ТОВАРИСТВОМ З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «МІЛОАН» (далі скорочено – ТОВ «МІЛОАН») та ОСОБА_1 було укладено кредитний договір про споживчий кредит №100582746 у вигляді електронного документу, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи та застосуванням електронного підпису за одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». За умовами договору позичальник ОСОБА_1 отримав кредит у безготівковій формі шляхом їх перерахування кредитодавцем зі свого поточного рахунку на банківський картковий рахунок позичальника, в обмін на зобов`язання позичальника повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів у день закінчення строку позики та сплатити проценти від суми позики. Підписанням договору позичальник підтвердив, що він ознайомився на сайті товариства з повною інформацією щодо позикодавця, його послуг, погодився, що до моменту підписання договору ознайомився з його умовами, Правилами надання грошових коштів у позику, у тому числі і на умовах фінансового кредиту, їх зміст, суть, обсяг зобов`язань сторін на наслідки укладення договору йому зрозумілі. Свої зобов`язання за кредитним договором кредитор виконав належним чином, надавши позичальникові кредит в обумовленому розмірі. Натомість ОСОБА_1 в порушення умов договору, свої зобов`язання не виконав, в результаті чого утворилась заборгованість в розмірі 10 950 грн. 00 коп., з яких: 5 000 грн. 00 коп. – сума заборгованості за основною сумою боргу; 4500 грн. 00 коп. - сума заборгованості за відсотками; 1450 грн. 00 коп. - сума заборгованості за комісією. При цьому, 16.07.2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу №16072024, відповідно до умов якого ТОВ «МІЛОАН» передало (відступило) на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за договором про споживчий кредит №100582746 від 30.01.2022 року в загальному розмірі вимог 10950 грн. 00 коп.
Ухвалою Саксаганського районного суду міста Кривого Рогу Дніпропетровської області від 10.03.2025 року матеріали позовної заяви передано на розгляд за підсудністю до Довгинцівського районного суду м. Кривого Рогу Дніпропетровської області (а.с. 39).
Ухвалою суду від 24.04.2025 року позовну заяву прийнято до розгляду з відкриттям спрощеного позовного провадження з повідомленням (викликом) сторін (а.с. 47).
Не погоджуючись з пред`явленими позовними вимогами, відповідач ОСОБА_1 подав заперечення на позовну заяву, в якому зазначив, що він не укладав кредитний договір №100582746 від 30.01.2022 року з ТОВ «МІЛОАН», ані в письмовому, ані в електронному вигляді. Крім того зазначив, що з моменту укладеного договору минуло більше трьох років, тому строк позовної давності сплив. У зв`язку з цим просив відмовити у задоволенні позовних вимог.
Від представника позивача ОСОБА_2 до суду надійшли додаткові пояснення, в яких вона зазначила, що між ТОВ «МІЛОАН» (Первісний кредитор) та ОСОБА_1 укладено договір в електронному вигляді, із застосуванням електронного підпису. При цьому відповідач через особистий кабінет на веб-сайті Первісного кредитора подав заявку на отримання кредиту за умовами, які вважав зручними для себе та підтвердив умови отримання кредиту, після чого Первісний кредитор надіслав позичальнику за допомогою засобів зв`язку, на зазначений ним номер телефону, одноразовий ідентифікатор у вигляді смс-коду (одноразовий ідентифікатор – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності), який відповідач використав для підтвердження підписання кредитного договору. У момент введення коду на сайті Первісного кредитора позичальник направляє Первісному кредитору електронне повідомлення про прийняття (акцепт) пропозиції (оферти) підписане одноразовим ідентифікатором. Тобто, для укладання кредитного договору необхідно здійснити певну послідовність дій, направлених на реальне укладення договору та отримання коштів, нездійснення чи завершення дії унеможливлює укладення договору. Без отримання листа на адресу електронної пошти та/або смс-повідомлення на мобільний телефон, без здійснення входу на сайт Первісного кредитора за допомогою логіна особистого кабінету і пароля особистого кабінету кредитний договір між відповідачем та Первісним кредитором не був би укладений. Щодо строків позовної давності зазначила, що оскільки в Україні діє воєнний стан, то строки, визначені ст.ст. 257-259 ЦК України продовжуються на строк його дії. У зв`язку з вищевикладеним просила задовольнити позовні вимоги.
Суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження за наявними у справі матеріалами, оскільки жоден із учасників справи не заявив про свою участь у судовому засіданні. Представник позивача та відповідач, кожен окремо, у поданих процесуальних документах, заявили клопотання про розгляд справи за їх відсутності. 
Відповідно до вимог ч. 2 ст. 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.

Суд, дослідивши письмові матеріали цивільної справи, всебічно і повно з`ясувавши фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, застосувавши до спірних правовідносин відповідні норми матеріального права, встановив такі фактичні обставини та відповідні їм правовідносини.
Судом встановлено, що 30.01.2022 року між ТОВ «МІЛОАН» та ОСОБА_1 було укладено договір про споживчий кредит №103239474 (індивідуальна частина) у вигляді електронного документу, з використанням інформаційно-телекомунікаційної системи та застосуванням електронного підпису за одноразовим ідентифікатором відповідно до Закону України «Про електронну комерцію». За умовами договору позичальник ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 5 000 грн. 00 коп. строком на 15 днів з 30.01.2022 року до 14.02.2022 року (п. 1.1-1.4).
Згідно п. 1.5.1 комісія за надання кредиту – 1450 грн. 00 коп., яка нараховується за ставкою 29% від суми кредиту одноразово. Проценти за користування кредитом – 2250 грн. 00 коп., які нараховуються за ставкою 3 % від фактичного залишку кредиту за кожен день строку користування кредитом (п. 1.5.2).
Орієнтовна загальна вартість кредиту для позичальника, що складається з суми загального розміру кредиту та загальних витрат позичальника за кредитом складає 8700 грн. 00 коп. (п. 1.5).
Відповідно до п.2.1 договору, кредитні кошти надаються позичальникові шляхом переказу на картковий рахунок.
Підписанням договору, позичальник підтвердив, що він ознайомився на сайті товариства з повною інформацією щодо позикодавця, його послуг, погодився, що до моменту підписання договору ознайомився з його умовами, інформацією про кредитування, зміст, суть, обсяг зобов`язань сторін на наслідки укладення договору йому зрозумілі (п.5, 6.3 договору).
Цього ж дня ОСОБА_1 підписав паспорт споживчого кредиту №103239474.
Судовим розглядом також встановлено, що свої зобов`язання за кредитним договором кредитор виконав належним чином, надавши позичальникові кредит в обумовленому розмірі 5 000 грн. 00 коп. Натомість ОСОБА_1 в порушення умов договору свої зобов`язання не виконав, в результаті чого станом на 16.07.2024 року утворилась заборгованість в розмірі 10950 грн. 00 коп., яка включає: заборгованість за основною сумою боргу – 5 000 грн. 00 коп., заборгованість по процентам – 4500 грн. 00 коп., заборгованість за комісією – 1 450 грн. 00 коп., що слідує з розрахунку заборгованості.
Надаючи оцінку правовідносинам, які виникли між сторонами та наявним у справі доказам, суд виходить з такого.
Відповідно до ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у тому числі електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
За змістом ст.ст. 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Відповідно до ст. 638 ЦК України договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Згідно із ч. 1 ст. 633 ЦК України публічним є договір, в якому одна сторона – підприємець взяла на себе обов`язок здійснювати продаж товарів, виконання робіт або надання послуг кожному, хто до неї звернеться (роздрібна торгівля, перевезення транспортом загального користування, послуги зв`язку, медичне, готельне, банківське обслуговування тощо). Умови публічного договору встановлюються однаковими для всіх
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Відповідно до ст. 1046 ЦК України за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Договір позики укладається у письмовій формі, якщо його сума не менш як у десять разів перевищує встановлений законом розмір неоподатковуваного мінімуму доходів громадян, а у випадках, коли позикодавцем є юридична особа, – незалежно від суми. На підтвердження укладення договору позики та його умов може бути представлена розписка позичальника або інший документ, який посвідчує передання йому позикодавцем визначеної грошової суми або визначеної кількості речей (ч.ч.1, 2 ст.1047 ЦК України).
Механізм укладення електронного договору, зокрема вимоги до його підписання сторонами, врегульовано Законами України «Про електронну комерцію», «Про електронний цифровий підпис» (в редакції, чинній на час укладення кредитного договору).
Із прийняттям Закону України «Про електронну комерцію» від 03.09.2015, який набрав чинності 30.09.2015, на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що електронний договір – це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до ч. 3, ч. 4, ч. 6 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах. Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст.12 цього Закону.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону).
Статтею 12 Закону України «Про електронну комерцію» визначено, що якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
Електронний підпис одноразовим ідентифікатором – дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору (п. 6 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію»).
Враховуючи вищенаведене, проаналізувавши зміст договору, його форму, наявність електронних підписів одноразовим ідентифікатором з боку позичальника ОСОБА_1 та представника кредитора, суд дійшов висновку, що договір про споживчий кредит №100582746 від 30.01.2022 року, дійсно укладений сторонами правочину в електронній формі із застосуванням електронної комерції, відповідає вимогам ЦК України, Закону України «Про електронну комерцію». 
Вказані докази в їх сукупності спростовують доводи відповідача щодо недоведеності укладення договору.

Судовим розглядом також встановлено, що свої зобов`язання за кредитним договором кредитор виконав належним чином, надавши позичальникові кредит в обумовленому розмірі – 5 000 грн. 00 коп. З огляду на викладене, суд дійшов висновку, що правовідносини, які склалися між сторонами, є грошовим зобов`язанням, у якому на боржника покладено цивільно-правовий обов`язок з повернення отриманих коштів, якому відповідає право кредитора вимагати їх повернення. Натомість ОСОБА_1 в порушення умов договору, свої зобов`язання не виконав, в результаті чого станом на 16.07.2024 року утворилась заборгованість в розмірі 10950 грн. 00 коп., з яких: заборгованість за основною сумою боргу – 5 000 грн. 00 коп., заборгованість по процентам – 4500 грн. 00 коп., заборгованість за комісією - 1450 грн. 00 коп., що слідує з розрахунку.
Під час судового розгляду також встановлено, що 16.07.2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ФК «ЄАПБ» було укладено договір факторингу №100582746, відповідно до умов якого ТОВ «МІЛОАН» передало (відступило) на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» за плату належні йому права грошової вимоги до боржників за кредитними договорами, у тому числі за договором про споживчий кредит №100582746 від 30.01.2022 року, укладеним з ОСОБА_1 , у загальному розмірі вимог 10950 грн. 00 коп.
Факт передання права вимоги у зазначеному розмірі підтверджується актом прийому-передачі реєстрів боржників, Витягом з Реєстру боржників до договору факторингу (а.с. 16, 17). 
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 512 ЦК України, кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
Відступлення права вимоги за своєю суттю означає договірну передачу зобов`язальних вимог первісного кредитора новому кредитору. Відступлення права вимоги відбувається шляхом укладення договору між первісним кредитором та новим кредитором. Натомість договір факторингу має на меті фінансування однієї сторони договору іншою стороною шляхом надання їй визначеної суми грошових коштів. Ця послуга згідно з договором факторингу надається фактором клієнту за плату, розмір якої визначається договором. При цьому право грошової вимоги, передане фактору, не є платою за надану останнім фінансову послугу.
Відповідно до ст. 516 ЦК України заміна кредитора у зобов`язанні здійснюється без згоди боржника, якщо інше не встановлено договором або законом. Якщо боржник не був письмово повідомлений про заміну кредитора у зобов`язанні, новий кредитор несе ризик настання несприятливих для нього наслідків. У цьому разі виконання боржником свого обов`язку первісному кредиторові є належним виконанням. До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 514 ЦК України).
Враховуючи, що ТОВ «МІЛОАН» як первісний кредитор свої зобов`язання за кредитним договором перед ОСОБА_1 виконало у повному обсязі, будь-яких доказів в спростування чого судом не встановлено, та з огляду на правомірність набуття прав вимоги ТОВ «ФК «ЄАПБ», суд приходить до висновку про обґрунтованість звернення до суду. 
Згідно платіжного доручення №38993467 від 30.01.2022 року ТОВ «МІЛОАН» перерахувало ОСОБА_1 5000 грн. 00 коп. на його банківську картку № НОМЕР_1 (а.с. 12).
При цьому, заперечуючи проти позову, відповідач не надав будь-яких доказів, зокрема, виписки по особовому рахунку, доступ до якого він має, як клієнт, та банк-емітент банківської карти, чи довідки про відсутність у нього банківської карти на момент здійснення перерахування коштів.

Відповідно до ст.ст. 526, 527, 530 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог кодексу, інших актів цивільного законодавства.
Згідно до ст. 611 ЦК України у разі порушення зобов`язання настають правові наслідки, встановлені договором або законом.
Згідно з розрахунком заборгованості до договору про споживчий кредит №100582746 від 30.01.2022 року станом на 16.07.2024 року ОСОБА_1 має загальну суму заборгованості за вказаним договором у розмірі 10950 грн. 00 коп., з яких: 5000 грн. 00 коп. – сума заборгованості за основною сумою боргу; 4500 грн. 00 коп. - сума заборгованості за відсотками; 1450 грн. 00 коп. - сума заборгованості за комісією. Після відступлення прав вимоги від первісного кредитора ТОВ «МІЛОАН» на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ», нарахування процентів на тіло кредиту не здійснювалось, а сума відступленого боргу залишилась незмінною (а.с. 18).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 14.11.2018 у справі № 2-1383/2010 зазначено, що ст. 204 ЦК України закріплює презумпцію правомірності правочину: вчинений правочин вважається правомірним, тобто таким, що породжує, змінює або припиняє цивільні права й обов`язки, доки ця презумпція не буде спростована, зокрема, на підставі рішення суду, яке набрало законної сили. У разі неспростування презумпції правомірності договору всі права, набуті сторонами правочину за ним, повинні безперешкодно здійснюватися, а обов`язки, що виникли внаслідок укладення договору, підлягають виконанню.
У даній справі позичальником не доведено належного повернення кредитних коштів у розмірі та на умовах, визначених вказаним договором, як і презумпція правомірності його не спростована.
Зважаючи на те, що відповідач жодного разу не здійснив погашення заборгованості по кредиту ні перед попереднім кредитором, ні перед дійсним, та не повернув кредит протягом строку, обумовленого сторонами при укладенні договору, тобто до 14.02.2022 року, тим самим допустив істотне порушення виконання своїх кредитно-договірних зобов`язань, суд дійшов висновку про обґрунтованість вимог позивача в частині стягнення заборгованості за основною сумою боргу (тілом кредиту) в сумі 5 000 грн. 00 коп., які підлягають задоволенню.

При цьому, суд не погоджується із розміром заявленої заборгованості по процентам за користування кредитом у розмірі 4500 грн. 00 коп. з огляду на таке.
Відповідно до ч. 3 ст. 509 ЦК України, зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.
Згідно ч. 1 ст. 14 ЦК України цивільні обов`язки виконуються у межах, встановлених договором або актом цивільного законодавства. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства, що визначено ст. 628 ЦК України.
Із системного аналізу наведених норм слідує, що при здійсненні кредитних нарахувань, включених до кредитної заборгованості, кредитор повинен суворо дотримуватися умов, встановлених договором, у тому числі в частині формулювання назв таких нарахувань, проведенні їх розрахунку, що забезпечує прозорість і однозначність вимог.
Частина 1 статті 1049 ЦК України передбачає, що позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику у строк та в порядку, що встановлені договором.
Відповідно до ч. 1 ст. 1048 ЦК України, позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір процентів, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України.
Згідно ч. 1 ст. 530 ЦК України якщо у зобов`язанні встановлений строк його виконання, то воно підлягає виконанню у цей строк.
Відповідно до ч.ч.1, 4 ст. 631 ЦК України, строком договору є час, протягом якого сторони можуть здійснити свої права і виконати свої обов`язки відповідно до договору. Закінчення строку договору не звільняє сторони від відповідальності за його порушення, яке мало місце під час дії договору.
Згідно умов укладеного договору про споживчий кредит №100582746 від 30.01.2022 року, сторони домовились, що договір є строковим: за умовами п.1 договору, позичальник ОСОБА_1 отримав кредит у безготівковій формі в сумі 5000 грн. 00 коп., строк кредиту – 15 днів з кінцевою датою повернення кредиту – 14.02.2022 року, процентна ставка – 3% за день, орієнтовна загальна вартість кредиту – 8700 грн. 00 коп.
Таким чином, суд приходить до висновку, що за погодженням сторін, строк дії кредитного договору визначено до 14.02.2022 року.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28.03.2018 у справі №444/9519/12 зазначено, що право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом та пеню припиняється після спливу визначеного договором строку кредитування чи у разі пред`явлення до позичальника вимоги згідно з ч. 2 ст. 1050 ЦК України. В охоронних правовідносинах права та інтереси позивача забезпечені ч. 2 ст. 625 ЦК України, яка регламентує наслідки прострочення виконання грошового зобов`язання.
До того ж слід зауважити, що поведінка боржника не може бути одночасно правомірною і неправомірною, тобто виключається одночасне застосування ст. 1048 та ст. 625 ЦК України.
Відтак, у межах 15-денного строку кредитування до закінчення дії кредитного договору, а саме до 14.02.2022 року, відповідач ОСОБА_1 зобов`язаний був повернути кредиторові позику в сумі 5 000 грн. і сплатити проценти за користування нею за ставкою 3% за день. Оскільки строк дії кредитного договору закінчився 14.02.2022 року, тому починаючи з цієї дати нарахування кредитором відсотків за користування кредитними коштами поза межами строку кредитування є безпідставним.
Таким чином, суд приходить до висновку, що до стягнення із відповідача на користь позивача як дійсного кредитора підлягає заборгованість за відсотками, нарахована до 14.02.2022 року включно, оскільки право кредитодавця нараховувати передбачені договором проценти за кредитом після спливу визначеного договором строку кредитування припиняється.
З наданого позивачем розрахунку заборгованості за період з 30.01.2022 року до 16.07.2024 року слідує, що станом на момент відступлення права вимоги – 16.07.2024 року заборгованість по процентам була нарахована у розмірі 4500 грн. 00 коп., тобто вже за період, коли у попереднього кредитора припинилось право на нарахування відсотків за користування кредитними коштами у зв`язку із закінченням строку кредитування. Після відступлення права вимоги новий кредитор процентів не нараховував, вимог про застосування положень ст.625 ЦК України у рамках даного спору не заявляв.
У постанові Верховного Суду від 02.10.2020 у справі №911/19/19 зауважено, що при вирішенні даної категорії справ суд має з`ясувати обставини, пов`язані з правильністю здійснення позивачем розрахунку, та здійснити оцінку доказів, на яких цей розрахунок ґрунтується; у разі, якщо відповідний розрахунок позивачем здійснено неправильно, то суд, з урахуванням конкретних обставин справи, самостійно визначає суми нарахувань, які підлягають стягненню, не виходячи при цьому за межі визначеного позивачем періоду часу, протягом якого, на думку позивача, мало місце невиконання такого зобов`язання та максимального розміру стягуваних сум нарахувань.
Відтак, беручи до увагу строк кредитування, розмір відсотків, визначений у договорі про споживчий кредит №100582746 від 30.01.2022 року (процентна ставка – 3% за кожен день кредитування, строк кредитування – 15 днів), та провівши калькулятивний розрахунок розміру відсотків за користування кредитними коштами, з урахуванням наведеного відповідачем власного контррозрахунку, суд доходить висновку, що з ОСОБА_1 необхідно стягнути на користь позивача заборгованість за відсотками за договором про споживчий кредит №100582746 від 30.01.2022 року у розмірі 2250 грн., виходячи з розрахунку: 5000 * 3% / 100% * 15 днів, що з урахування розміру позики не перевищує обумовлену в договорі орієнтовну загальну вартість позики – 8700 грн. (відповідно 5 000 + 2250). 

Щодо строків позовної давності суд зазначає наступне.
Відповідно до ст.256 ЦК України позовна давність це строк, у межах якого особа може звернутися до суду з вимогою про захист свого цивільного права або інтересу. 
Згідно зі ст.257 ЦК України загальна позовна давність встановлюється тривалістю у три роки.
Відповідно до ч.3 ст.267 ЦК України суд застосовує позовну давність лише за заявою сторони у спорі, зробленою до ухвалення судом рішення. Частиною четвертою ст.267 ЦК України передбачено, що сплив позовної давності, про застосування якої заявлено стороною у спорі, є підставою для відмови у позові.
Відповідно до ч.ч.1, 5 ст.261 ЦК України перебіг позовної давності починається з дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права, а за зобов`язаннями з визначеним строком виконання зі спливом строку виконання такого зобов`язання.
У позовній заяві представник позивача, обґрунтовуючи дотримання строків позовної давності, зазначає, що строки, визначені ст.ст.257-258, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 ЦК України, були продовжені на строк дії карантину, запровадженого на території України, а після його завершення на період дії воєнного стану та на тридцяти денний строк після його припинення або скасування. Оскільки 16.07.2024 року між ТОВ «МІЛОАН» та ТОВ «ЄАПБ» було укладено договір факторингу, звернувшись із позовом у лютому 2025 року позивач вважає, що строки позовної давності дотримано. Суд звертає увагу на правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові у справі №679/1136/21 від 07 вересня 2022 року, відповідно до якої у п.12 розділу «Прикінцеві та перехідні положення» ЦК України (у редакції Закону України від 30.03.2020 №540-IX) визначено перелік статей цього Кодексу, якими встановлено строки позовної давності, та передбачено їх продовження на строк дії карантину, запровадженого у зв`язку з поширенням коронавірусної хвороби (COVID-19), для всіх суб`єктів цивільних правовідносин.
Виходячи із системного аналізу зазначених норм права, цілей їх прийняття та з метою недопущення безпідставного звуження прав учасників цивільних правовідносин, Верховний Суд дійшов висновку про застосування п.12 Прикінцевих та перехідних положень ЦК України щодо продовження строків загальної та спеціальної позовної давності.
Крім того, до об`єктивних причин звернення позивача до суду за захистом своїх прав та інтересів суд відносить введення на території України воєнного стану. Незважаючи на положення ст.26 Закону України «Про правовий режим воєнного стану», якими передбачено заборону скорочення чи прискорення будь-яких форм судочинства, Радою суддів України 02 березня 2022 року було оприлюднено рекомендації щодо роботи судів в умовах воєнного стану, відповідно до яких процесуальні строки по можливості підлягають продовженню щонайменше до закінчення воєнного стану.
Таким чином, введення воєнного стану в Україні з 24 лютого 2022 року на підставі Указу Президента України №64/2022 та його подальше продовження є об`єктивною та поважною причиною пропуску процесуальних строків, встановлених законом та судом.
Окрім того, розділ «Прикінцеві положення» ЦК України було доповнено п.19 (виключеним на підставі Закону № 4434-IX від 14.05.2025), згідно з яким у період дії воєнного чи надзвичайного стану строки, визначені ст.ст.257-259, 362, 559, 681, 728, 786, 1293 цього Кодексу, продовжувалися на строк його дії.
Аналізуючи викладене, оцінюючи наявні у справі докази за своїм внутрішнім переконанням, суд дійшов висновку про доведеність істотного порушення ОСОБА_1 кредитно-договірних зобов`язань, правомірність пред`явлення позовних вимог ТОВ «ФК «ЄАПБ» як дійсним кредитором, які підлягають частковому задоволенню шляхом стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ «ФК «ЄАПБ» заборгованості за кредитним договором про споживчий кредит №100582746 від 30.01.2022 року у загальному розмірі 8700 грн. 00 коп., з яких: заборгованість за основною сумою боргу – 5 000 грн. 00 коп., заборгованість по процентам –2250 грн. 00 коп., заборгованість за комісією – 1 450 грн. 00 коп.
Інші доводи та посилання відповідача суд залишає поза увагою з огляду на їх неістотність для вирішення спору по суті.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, керуючись ст. 141 ЦПК України, суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача 2405 грн. 74 коп. в рахунок часткового відшкодування документально підтверджених витрат по сплаті судового збору пропорційно частині задоволених вимог (79,45%).
Керуючись ст.ст.4, 5, 13, 19, 76-81, 89, 95, 133, 141, 247 ч.2, 258-259, 263-265, 273, 274, 277, 279, 280-284, 354, 355 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:

Позовні вимоги ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» заборгованість за договором про споживчий кредит №100582746 від 30.01.2022 року у загальному розмірі 8700 грн. 00 коп., з яких: заборгованість за основною сумою боргу – 5 000 грн. 00 коп., заборгованість по процентам –2250 грн. 00 коп., заборгованість за комісією – 1 450 грн. 00 коп.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь ТОВАРИСТВА З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ» 2405 грн. 74 коп. в рахунок відшкодування витрат по сплаті судового збору.
У задоволенні іншої частини вимог – відмовити.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дати його складання шляхом подання апеляційної скарги. Рішення набирає законної сили після закінчення строку на подання апеляційної скарги усіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги, рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження, або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Відомості про сторін:
ТОВАРИСТВО З ОБМЕЖЕНОЮ ВІДПОВІДАЛЬНІСТЮ «ФІНАНСОВА КОМПАНІЯ «ЄВРОПЕЙСЬКА АГЕНЦІЯ З ПОВЕРНЕННЯ БОРГІВ», код ЄДРПОУ 35625014, юридична адреса: вул. Симона Петлюри, буд. 30, м. Київ.
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , місце реєстрації: АДРЕСА_1 .

Суддя В.О. Лебеженко