ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

13 квітня 2026 р. 	Справа № 440/5004/25	
Другий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
Головуючого судді: Любчич Л.В.,
Суддів: Спаскіна О.А. , Присяжнюк О.В. ,

розглянувши в порядку письмового провадження у приміщенні Другого апеляційного адміністративного суду адміністративну справу за апеляційною скаргою Військової частини НОМЕР_1 на рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.08.2025, головуючий суддя І інстанції: В.І. Бевза, вул. Пушкарівська, 9/26, м. Полтава, 36039, по справі № 440/5004/25
за позовом ОСОБА_1 
до  Військової частини НОМЕР_1   
про визнання протиправним та скасування наказу,

ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі - ОСОБА_1 , позивач), звернувся до Полтавського окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_2 (далі - ВЧ НОМЕР_2 , відповідач, апелянт), в якому просив суд визнати протиправним та скасувати наказ командира ВЧ НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 14.03.2025 № 1409 «Про результати службового розслідування», яким ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності у вигляді «судова догана».
Рішенням Полтавського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2025 року по справі №440/5004/25 позов ОСОБА_1 задоволено повністю.
Визнано протиправним та скасовано наказ командира Військової частини НОМЕР_1 від 14.03.2025 № 1409 «Про результати службового розслідування», яким ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення «судова догана».
Відповідач, не погодившись з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на неповне з`ясування обставин у справі та порушення судом норм матеріального і процесуального права, просив суд апеляційної інстанції скасувати рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28.08.2025 у справі № 440/5004/24 та ухвалити нове, яким у задоволенні позову ОСОБА_1 відмовити.
В обґрунтування вимог апеляційної скарги зазначив, що позивач, перебуваючи на посаді командира батальйону матеріального забезпечення в/ч НОМЕР_1 , 09.03.2025 отримав бойове розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 №1108 (дск) щодо передачі до 22:00 09.03.2025 12 військовослужбовців батальйону до роти вогневої підтримки (РВП) відповідно до наказу по особовому складу №52-РС від 08.03.2025, а також обов`язок до 18:00 09.03.2025 увійти у взаємодію з командиром РВП та доповісти про виконання через оперативно-чергову службу до 22:00. За рапортом заступника начальника командного пункту штабу в/ч НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_2 від 11.03.2025 встановлено, що позивач бойове розпорядження №1108 не виконав. На цій підставі наказом командира в/ч НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 11.03.2025 №875, відповідно до ст. 85 Дисциплінарного статуту ЗСУ та Порядку №608 (наказ МОУ №608 від 21.11.2017, реєстрація Мін`юст 13.12.2017 №1503/31371), призначено службове розслідування. За результатами якого службового розслідування №13454 від 13.03.2025 (пункти 3.1–3.4) зроблено висновок про свідоме невиконання позивачем розпорядження без пом`якшуючих обставин (не забезпечено взаємодію до 18:00 та не передано 12 військовослужбовців до 22:00).
Вказує, що пояснення позивача про неможливість виконання бойового розпорядження через залученість особового складу до логістичних завдань, хворобу окремих військовослужбовців, проходження БЗВП, обмежену придатність, виконання охорони складів у м. Запоріжжі з допуском СБУ, роботу на ТПУ та інші причини не спростовують факту невиконання наказу та не звільняють командира підрозділу від обов`язку забезпечити виконання бойового розпорядження в установлені строки. Стверджує, що дії позивача порушують вимоги Статуту внутрішньої служби ЗСУ (зокрема щодо обов`язку свято додержуватися присяги, виконувати службові обов`язки та наказ у визначений термін) і Дисциплінарного статуту ЗСУ (ст. 1, 4), а також містять ознаки кримінального правопорушення за ст. 403 КК України. У зв`язку з цим, стверджує, що наказом командира в/ч НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 14.03.2025 №1409 позивача правомірно притягнуто до дисциплінарної відповідальності із накладенням стягнення «сувора догана», а матеріали службового розслідування направлено до ДБР для прийняття процесуального рішення.
Крім того, зауважує, що хоча в матеріалах службового розслідування наявна скан-копія Журналу амбулаторного прийому хворих військовослужбовців батальйону матеріального забезпечення в/ч НОМЕР_1 (інв. №1337), згодом було встановлено факт внесення до нього некоректних дописів, у зв`язку з чим у в/ч НОМЕР_1 проведено окреме службове розслідування та видано наказ командира (з основної діяльності) від 26.05.2025 №2369. За результатами цього розслідування встановлено, що сержант ОСОБА_3 11.03.2025, виконуючи усний наказ командира батальйону підполковника ОСОБА_1 , здійснив некоректні записи щодо хвороби окремих військовослужбовців (за 04.03.2025 — ОСОБА_4 , ОСОБА_5 ; за 09.03.2025 — ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_4 ), у зв`язку з чим відповідач вважає, що журнал як доказ є неналежним, не може братися судом до уваги та не підтверджує доводи позивача. 
Витребуваний судом першої інстанції рапорт від 08.03.2025 з вх. № Н(вн)15-1843, за твердженням відповідача, не надходив і не реєструвався, а формат номера не відповідає порядку реєстрації вхідних документів у в/ч НОМЕР_1 , що підтверджується витягом із журналу реєстрації вхідних документів. 
З урахуванням наведеного відповідач вважає, що наказ №1409 від 14.03.2025 видано в межах повноважень, на підставі та у порядку, визначених Дисциплінарним статутом ЗСУ і Порядком №608.
У надісланому до суду апеляційної інстанції відзиві на апеляційну скаргу, позивач просив залишити її без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін. 
Наполягав, що наказ по особовому складу №52-РС від 08.03.2025 та бойове розпорядження №1108 від 09.03.2025 (яке фактично дублювало завдання наказу №52-РС) не могли бути виконані з причин, незалежних від нього, про що він доповів позатерміновим донесенням №7дск від 09.03.2025. Із 12 військовослужбовців, яких треба було передати до РВП, у частині фактично були лише 4, з яких 3 — хворі, 1 — «обмежено придатний» і не міг проходити службу у вогневих підрозділах; інші перебували на БЗВП/у відрядженні, виконували охорону складів у м. Запоріжжі з допуском СБУ (заміну швидко забезпечити неможливо), були задіяні на ТПУ із спеціальними допусками/функціями або перебували на виїздах за заявками. За таких обставин позивач вважає, що склад дисциплінарного проступку відсутній, оскільки немає його вини як обов`язкової умови відповідальності.
Крім того зауважує, що 08.03.2025 він спільно з командиром РВП подав рапорт №Н(вн)15-1843 із пропозицією перевести не 12, а 5 військовослужбовців, однак командир ВЧ НОМЕР_1 залишив цей рапорт без розгляду як при організації виконання наказу №52-РС, так і при вирішенні питання про притягнення до відповідальності. Доводи апелянта про те, що вказаний рапорт не надходив/не реєструвався позивач вважає безпідставними, зазначаючи, що рапорт міститься у матеріалах службового розслідування №13454, що, на його думку, підтверджує обізнаність керівництва частини та бездіяльність у вигляді нерозгляду рапорту.
Відповідно до п. 3 ч. 1 ст. 311 КАС України суд апеляційної інстанції може розглянути справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, якщо справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів, у разі подання апеляційної скарги на рішення суду першої інстанції, які ухвалені в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження).
Колегія суддів, вислухавши суддю-доповідача, перевіривши рішення суду першої інстанції доводи апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу, дослідивши матеріали справи, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Судом першої інстанції встановлено, що ОСОБА_1 є офіцером у військовому званні підполковника ЗСУ, з 07.10.2024 призначений командиром батальйону матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 .
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 08 березня 2025 року №52-РС відповідно до пунктів 82 та 257 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, НОМЕР_3 військовослужбовців батальйону матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 були звільнені з займаних посад і призначені на посади у роту вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 .
Згідно бойового розпорядження командира ВЧ НОМЕР_1 від 09.03.2025 №1108 командиру батальйону матеріального забезпечення ВЧ НОМЕР_1 підполковнику ОСОБА_8 віддано бойове розпорядження: до 18:00 09.03.2025 увійти у взаємодію з командиром роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 ; до 22:00 09.03.2025 передати 12 військовослужбовців відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №52-РС. Місце передачі визначеного особового складу визначити своїм рішенням. Про виконання даного розпорядження доповісти встановленим порядком через оперативно - чергову службу військової частини НОМЕР_1 до 22:00 09.03.2025.
Позатерміновим донесенням від 09.03.2025 №7 КСП – БОГУСЛАВ командир батальйону матеріального забезпечення ВЧ НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_9 доповів, що передачу НОМЕР_3 військовослужбовців батальйону матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 до РВП (роти вогневої підтримки (ЗВРез №1)) неможливо виконати, у зв`язку із залученням особового складу батальйону матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 до виконання завдань з логістичного забезпечення військової частини НОМЕР_1 .
За фактом відмови від виконання позивачем бойового завдання 02.08.2024, наказом командира ВЧ НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 11.03.2025 № 875, з метою виявлення причин та умов обставин та подій що стались, та притягнення до дисциплінарної відповідальності винних осіб, призначено проведення службового розслідування у військовій частині НОМЕР_1 .
За результатом вищевказаного службового розслідування був виданий наказ командира ВЧ НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 14.03.2025 № 1409, згідно якого: 
- за невиконання бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 09.03.2025 № 1108, відповідно до Статуту внутрішньої служби Збройних Сил України, Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, командира батальйону матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 притягнути до дисциплінарної відповідальності та з урахуванням вимог статті 87 Дисциплінарного статуту Збройних сил України накласти на нього дисциплінарне стягнення «сувора догана». 
- у зв`язку з наявністю в діях командира батальйону матеріального забезпечення ВЧ НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 ознак складу злочину передбаченого ст. 403 КК України «Невиконання наказу», матеріали службового розслідування направити до територіального управління Державного бюро розслідувань для прийняття процесуального рішення відповідно до чинного законодавства України
Не погодившись з вищевказаним наказом відповідача, позивач звернувся до суду з позовом про визнання його протиправним та скасування.
Задовольняючи позовні вимоги, суд першої інстанції виходив з протиправності наказу командира ВЧ НОМЕР_1 № 1409 від 14.03.2025 про застосування до позивача дисциплінарного стягнення у виді суворої догани, оскільки матеріалами службового розслідування не досліджені та не перевірені пояснення позивача щодо неможливості виконання бойового розпорядження щодо передання до роти вогневої підтримки конкретних дванадцяти військовослужбовців. У зв`язку з чим, суд констатував, що матеріали службового розслідування є неповними, накладення дисциплінарного стягнення здійснено з порушенням норм Дисциплінарного статуту та Порядку № 608.
Надаючи правову оцінку встановленим обставинам справи та доводам апеляційної скарги, а також виходячи з меж апеляційного перегляду справи, визначених статтею 308 КАС України, колегія суддів зазначає наступне.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України. 
Законом України від 24 березня 1999 року № 548-XIV затверджено Статут внутрішньої служби Збройних Сил України (далі – Статут внутрішньої служби ЗСУ).
Статтею 11 Статуту внутрішньої служби ЗСУ передбачено, що необхідність виконання завдань оборони України, захисту її суверенітету, територіальної цілісності та недоторканності, а також завдань, визначених міжнародними зобов`язаннями України покладає на військовослужбовців такі обов`язки: свято і непорушно додержуватися Конституції України та законів України, Військової присяги, віддано служити Українському народові, сумлінно і чесно виконувати військовий обов`язок; бути хоробрим, ініціативним і дисциплінованим; беззастережно виконувати накази командирів (начальників) і захищати їх у бою, як святиню оберігати Бойовий Прапор своєї частини; постійно підвищувати рівень військових професійних знань, вдосконалювати свою виучку і майстерність, знати та виконувати свої обов`язки та додержуватися вимог статутів Збройних Сил України; знати й утримувати в готовності до застосування закріплене озброєння, бойову та іншу техніку, берегти державне майно; дорожити бойовою славою Збройних Сил України та своєї військової частини, честю і гідністю військовослужбовця Збройних Сил України; поважати бойові та військові традиції, допомагати іншим військовослужбовцям, що перебувають у небезпеці, стримувати їх від вчинення протиправних дій, поважати честь і гідність кожної людини; бути пильним, суворо зберігати державну таємницю; вести бойові дії ініціативно, наполегливо, до повного виконання поставленого завдання; виявляти повагу до командирів (начальників) і старших за військовим званням, сприяти їм у підтриманні порядку і дисципліни; додержуватися правил військового вітання, ввічливості й поведінки військовослужбовців, завжди бути одягненим за формою, чисто й охайно.
Згідно зі статтею 16 Статуту внутрішньої служби ЗСУ кожний військовослужбовець зобов`язаний виконувати службові обов`язки, що визначають обсяг виконання завдань, доручених йому за посадою. Ці обов`язки визначаються статутами Збройних Сил України, а також відповідними посібниками, порадниками, положеннями, інструкціями.
Статтею 26 Статуту внутрішньої служби ЗСУ визначено, що військовослужбовці залежно від характеру вчиненого правопорушення та провини несуть з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України» дисциплінарну, адміністративну, матеріальну, цивільно-правову та кримінальну відповідальність згідно із законом.
Законом України від 24 березня 1999 року № 551-XIV затверджено Дисциплінарний статут Збройних Сил України (далі – Дисциплінарний статут).
Згідно із статтями 1, 2 Дисциплінарного статуту військова дисципліна – це бездоганне і неухильне додержання всіма військовослужбовцями порядку і правил, встановлених статутами Збройних Сил України та іншим законодавством України.
Військова дисципліна ґрунтується на усвідомленні військовослужбовцями свого військового обов`язку, відповідальності за захист Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, на їх вірності Військовій присязі.
Статтею 4 Дисциплінарного статуту установлено, що військова дисципліна зобов`язує кожного військовослужбовця: додержуватися Конституції та законів України, Військової присяги, неухильно виконувати вимоги статутів Збройних Сил України, накази командирів; бути пильним, зберігати державну таємницю; додержуватися визначених статутами Збройних Сил України правил взаємовідносин між військовослужбовцями, зміцнювати військове товариство; виявляти повагу до командирів і один до одного, бути ввічливими і додержуватися військового етикету; поводитися з гідністю й честю, не допускати самому і стримувати інших від негідних вчинків; не вживати під час проходження військової служби (крім медичного призначення) наркотичні засоби, психотропні речовини чи їх аналоги, а також не вживати спиртні напої під час виконання обов`язків військової служби.
Згідно з частиною 1, 3 статті 5 Дисциплінарного статуту за стан дисципліни у військовому з`єднанні, частині (підрозділі), закладі та установі відповідає командир. Інтереси захисту Вітчизни зобов`язують командира постійно підтримувати військову дисципліну, вимагати її додержання від підлеглих, не залишати поза увагою жодного дисциплінарного правопорушення.
Стосовно кожного випадку правопорушення командир зобов`язаний прийняти рішення щодо необхідності притягнення винного до відповідальності залежно від обставин скоєння правопорушення, ступеня вини, попередньої поведінки порушника та розміру завданих державі та іншим особам збитків, а також з урахуванням бойового імунітету, визначеного Законом України «Про оборону України».
Статтею 6 Дисциплінарного статуту визначено, що право командира – віддавати накази і розпорядження, а обов`язок підлеглого – їх виконувати, крім випадку віддання явно злочинного наказу чи розпорядження. Наказ має бути виконаний сумлінно, точно та у встановлений строк. 
Відповідальність за наказ несе командир, який його віддав.
У разі непокори чи опору підлеглого командир зобов`язаний для відновлення порядку вжити всіх передбачених статутами Збройних Сил України заходів примусу аж до притягнення його до кримінальної відповідальності.
Командир зобов`язаний вжити заходів щодо затримання підлеглого при вчиненні або здійсненні ним замаху на вчинення кримінального правопорушення чи безпосередньо після вчинення кримінального правопорушення, пов`язаного із непокорою, опором чи погрозою начальнику, застосуванням насильства, самовільним залишенням військової частини або місця служби, ухиленням від військової служби чи дезертирством, із негайним доставлянням затриманого до уповноваженої службової особи або вжити заходів щодо негайного повідомлення уповноваженої службової особи про затримання та місцезнаходження особи, яка підозрюється у вчиненні діяння з ознаками кримінального правопорушення.
Згідно зі статтею 45 Дисциплінарного статуту у разі невиконання (неналежного виконання) військовослужбовцем своїх службових обов`язків порушення військовослужбовцем військової дисципліни або громадського порядку командир повинен нагадати йому про обов`язки служби, а за необхідності – накласти дисциплінарне стягнення. 
За вчинення адміністративних правопорушень військовослужбовці несуть дисциплінарну відповідальність за цим Статутом, за винятком випадків, передбачених Кодексом України про адміністративні правопорушення. За вчинення правопорушень, пов`язаних із корупцією, військовослужбовці несуть відповідальність згідно з Кодексом України про адміністративні правопорушення. У разі вчинення кримінального правопорушення військовослужбовець притягається до кримінальної відповідальності. 
Командири, які у разі виявлення ознак кримінального правопорушення не повідомили про це орган досудового розслідування, несуть відповідальність згідно із законом.
За приписами статті 48 Дисциплінарного статуту на військовослужбовців можуть бути накладені такі дисциплінарні стягнення: а) зауваження; б) догана; в) сувора догана; г) позбавлення чергового звільнення з розташування військової частини чи з корабля на берег (стосовно військовослужбовців строкової військової служби та курсантів вищих військових навчальних закладів, військових навчальних підрозділів закладів вищої освіти); ґ) попередження про неповну службову відповідність (крім осіб рядового складу строкової військової служби); д) пониження в посаді; е) пониження у військовому званні на один ступінь (стосовно осіб сержантського (старшинського) та офіцерського складу); є) пониження у військовому званні з переведенням на нижчу посаду (стосовно військовослужбовців сержантського (старшинського) складу); ж) звільнення з військової служби через службову невідповідність (крім осіб, які проходять строкову військову службу, військову службу за призовом під час мобілізації на особливий період, військову службу за призовом осіб офіцерського складу, а також військовозобов`язаних під час проходження навчальних (перевірочних) і спеціальних зборів та резервістів під час проходження підготовки та зборів).
Порядок накладення дисциплінарних стягнень визначений статтями 83-85 Дисциплінарного статуту.
Так, згідно зі статтею 83 Дисциплінарного статуту на військовослужбовця, який порушує військову дисципліну або громадський порядок, можуть бути накладені лише ті дисциплінарні стягнення, які визначені цим Статутом і відповідають військовому званню військовослужбовця та дисциплінарній владі командира, що вирішив накласти на винну особу дисциплінарне стягнення.
Статтями 84, 85 цього ж Статуту передбачено, що прийняттю рішення командиром про накладення на підлеглого дисциплінарного стягнення може передувати службове розслідування. Воно проводиться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, та ступеня вини.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), який прийняв рішення притягти військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності. Воно може бути проведено особисто командиром (начальником), доручено військовослужбовцю офіцерського складу, а в разі вчинення правопорушення військовослужбовцем рядового, сержантського (старшинського) складу – також військовослужбовцю сержантського (старшинського) складу. Заборонено проводити службове розслідування особам, які є підлеглими військовослужбовця, чиє правопорушення підлягає розслідуванню, а також особам – співучасникам правопорушення або зацікавленим у наслідках розслідування. Розслідування проводиться за участю безпосереднього начальника військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення.
Службове розслідування має бути завершене протягом одного місяця з дня його призначення командиром (начальником). У необхідних випадках цей термін може бути продовжено командиром (начальником), який призначив службове розслідування, або старшим командиром (начальником), але не більш як на один місяць.
Якщо під час службового розслідування буде з`ясовано, що правопорушення військовослужбовця містить ознаки кримінального правопорушення, командир військової частини письмово повідомляє про це орган досудового розслідування.
Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України визначається наказом Міністерства оборони України, в інших військових формуваннях, правоохоронних органах спеціального призначення – наказами державних органів, які мають у своєму підпорядкуванні військові формування, утворені відповідно до законів України, правоохоронних органів спеціального призначення, Державної спеціальної служби транспорту, Адміністрації Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України. 
Згідно з приписами статті 86 Дисциплінарного статуту, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир, який призначив службове розслідування, приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності та визначає вид дисциплінарного стягнення.
Під час накладення дисциплінарного стягнення та обрання його виду враховується: характер та обставини вчинення правопорушення, його наслідки, попередня поведінка військовослужбовця, а також тривалість військової служби та рівень знань про порядок служби.
Статтею 87 Дисциплінарного статуту визначено, що дисциплінарне стягнення має бути накладене не пізніше ніж за 10 діб від дня, коли командирові (начальникові) стало відомо про правопорушення, а у разі провадження службового розслідування – протягом місяця від дня його закінчення, не враховуючи часу перебування військовослужбовця на лікуванні або у відпустці. Дисциплінарне стягнення не може бути накладено після шести місяців з дня виявлення правопорушення. До зазначеного строку не зараховується час проведення службового розслідування, перебування військовослужбовця на лікуванні, у відпустці, під вартою, а також час відсутності на службі без поважних причин.
Порядок виконання дисциплінарних стягнень установлений, зокрема, статтями 96-98 Дисциплінарного статуту, відповідно до яких дисциплінарне стягнення виконується, як правило, негайно, а у виняткових випадках – не пізніше ніж за три місяці від дня його накладення. Після закінчення зазначеного строку стягнення не виконується, а лише заноситься до службової картки військовослужбовця. До зазначеного строку не зараховується час перебування військовослужбовця на лікуванні та у відпустці.
Особи, з вини яких не було виконане стягнення, несуть дисциплінарну відповідальність. Про накладені дисциплінарні стягнення військовослужбовцям може бути оголошено особисто, у письмовому наказі (розпорядженні), на нараді чи перед строєм військовослужбовців, які мають військові звання (обіймають посади) не нижче за військове звання (посаду) військовослужбовця, який вчинив правопорушення. Під час оголошення дисциплінарного стягнення до відома військовослужбовця доводять, в чому полягає порушення ним військової дисципліни чи громадського порядку.
Підстави та механізм проведення службового розслідування стосовно військовослужбовців Збройних Сил України, а також військовозобов`язаних та резервістів, які не виконали (неналежно виконали) свої службові обов`язки або вчинили правопорушення під час проходження служби (зборів) визначає Порядок проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затверджений Наказом Міністерства оборони України від 21.11.2017 за № 608 та зареєстрований в Міністерстві юстиції України 13.12.2017 за № 1503/31371 (далі – Порядок № 608).
Згідно з абзацом 4 пункту 2 розділу I Порядку №608 службове розслідування – це комплекс заходів, які проводяться з метою уточнення причин і умов, що сприяли вчиненню правопорушення, а також встановлення ступеня вини особи (осіб), чиї дії або бездіяльність стали причиною вчинення правопорушення.
Пунктом 3 розділу ІІ Порядку №608 визначено, що службове розслідування проводиться для встановлення: неправомірних дій військовослужбовця, яким вчинено правопорушення; причинного зв`язку між правопорушенням, з приводу якого було призначено службове розслідування, та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби; вини військовослужбовця; порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства; причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення; причин виникнення шкоди, її розміру та винних осіб (у разі виявлення факту її заподіяння).
Пунктами 1, 3 розділу ІІІ Порядку №608 установлено, що рішення про призначення службового розслідування приймається командиром (начальником), який має право видавати письмові накази та накладати на підлеглого дисциплінарне стягнення.
Службове розслідування призначається письмовим наказом командира (начальника), у якому зазначаються підстава, обґрунтування або мета призначення службового розслідування, особа, стосовно якої воно проводиться, строк проведення службового розслідування, а також визначаються посадова (службова) особа, якій доручено його проведення, або голова та члени комісії з проведення службового розслідування (далі – особи, які проводять службове розслідування).
Днем початку службового розслідування вважається день видання наказу про його призначення. Днем закінчення службового розслідування вважається день надання командиру (начальнику), який призначив службове розслідування, акта службового розслідування та матеріалів на розгляд, визначений в наказі про призначення службового розслідування.
Згідно з пунктами 8, 9 розділу ІІІ Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, відповідають за всебічність, повноту, своєчасність та об`єктивність його проведення, додержання законодавства України, а також за нерозголошення інформації, яка стосується службового розслідування. Посадові (службові) особи Збройних Сил зобов`язані надавати письмові пояснення по суті предмета службового розслідування та поставлених їм питань, а за попередньою згодою керівника – документи чи матеріали відповідно до своїх службових обов`язків.
Відповідно до пунктів 1, 3 розділу ІV Порядку № 608 особи, які проводять службове розслідування, зобов`язані: дотримуватися вимог законодавства України, вживати всіх передбачених законодавством заходів для всебічного, повного, своєчасного і об`єктивного розслідування обставин вчиненого правопорушення; виявляти (з`ясовувати) обставини, які підтверджують або спростовують інформацію щодо скоєння правопорушення, а також встановлювати обставини, які пом`якшують або обтяжують відповідальність правопорушника; розглядати заяви і клопотання військовослужбовця, правопорушення якого підлягає службовому розслідуванню, що були подані під час проведення службового розслідування та стосуються його проведення. У разі відмови військовослужбовця надати письмові пояснення по суті службового розслідування особа, яка проводить службове розслідування, складає акт про відмову, який засвідчується підписами не менше двох присутніх осіб.
Військовослужбовець, стосовно якого проводиться службове розслідування, має право: знати підстави проведення службового розслідування; бути ознайомленим про свої права та обов`язки під час проведення службового розслідування; відмовитися давати будь-які пояснення щодо себе, членів своєї сім`ї чи близьких родичів, коло яких визначається законом; давати усні, письмові або за допомогою технічних засобів пояснення, подавати документи, які стосуються службового розслідування, вимагати опитування (додаткового опитування) осіб, які були присутні під час вчинення правопорушення або яким відомі обставини, що стосуються правопорушення; з дозволу командира (начальника) отримувати копії документів, які стосуються службового розслідування, та долучати їх до власних пояснень; порушувати клопотання про витребування та долучення нових документів, видань, інших матеріальних носіїв інформації; висловлювати письмові зауваження та пропозиції щодо проведення службового розслідування, дій або бездіяльності посадових (службових) осіб, які його проводять; ознайомлюватися з актом службового розслідування (у частині, що його стосується) після розгляду командиром (начальником); оскаржувати рішення, прийняте за результатами службового розслідування, у строки та у порядку, визначені законодавством України.
Відповідно до пункту 1 розділу V Порядку № 608 за результатами службового розслідування складається акт службового розслідування, який містить вступну, описову та резолютивну частини.
Згідно з пунктом 3 розділу V Порядку № 608 в описовій частині акта службового розслідування зазначаються: посада, військове звання, прізвище, ім`я та по батькові, рік народження, освіта, термін військової служби та термін перебування на останній посаді військовослужбовця, стосовно якого проведено службове розслідування; неправомірні дії військовослужбовця; зв`язок правопорушення з виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби (якщо такий є); вина військовослужбовця; причинний зв`язок між неправомірними діями військовослужбовця та подією, що трапилась; вимоги нормативно-правових актів, інших актів законодавства, які було порушено; причини та умови, що сприяли правопорушенню; заперечення, заяви та клопотання особи, стосовно якої проведено службове розслідування, мотиви їх відхилення чи підстави для задоволення.
Згідно з вимогами пункту 6 розділу V Порядку № 608 після підписання акт службового розслідування подається на розгляд командиру (начальнику), який призначив розслідування. До акта службового розслідування додаються всі матеріали службового розслідування.
Пунктом 1 розділу VІ Порядку № 608 визначено, що за результатами розгляду акта та матеріалів службового розслідування, якщо вину військовослужбовця повністю доведено, командир (начальник) приймає рішення про притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності, визначає вид дисциплінарного стягнення та призначає особу, якій доручає підготувати проект відповідного наказу.
Вид дисциплінарного стягнення визначається особисто службовою особою, яка призначила службове розслідування, в аркуші резолюції або на висновку за результатами службового розслідування або безпосередньо в наказі про притягнення до дисциплінарної відповідальності.
Відповідно до вимог пункту 2 розділу VІ Порядку № 608 дисциплінарне стягнення накладається у строки, визначені Дисциплінарним статутом Збройних Сил України. Наказ (витяг з наказу) про притягнення до відповідальності доводиться до військовослужбовця у частині, що його стосується, під підпис із зазначенням дати доведення. Доведення здійснює безпосередній командир (начальник) військовослужбовця, який вчинив дисциплінарне правопорушення, або старший (за підпорядкуванням) командир (начальник).
У разі відмови військовослужбовця поставити свій підпис про ознайомлення з наказом (витягом з наказу) про притягнення його до відповідальності складається акт про відмову. Зміст акта про відмову засвідчується підписами не менше двох свідків цього факту.
Якщо військовослужбовець вважає, що не вчинив правопорушення, він має право протягом місяця з дня накладення дисциплінарного стягнення подати скаргу старшому командиру (начальнику) або звернутися до суду у визначений законом строк (пункт 4 розділу VІ Порядку № 608).
З системного аналізу зазначених норм права слідує, що притягненню військовослужбовця до відповідальності може передувати проведення службового розслідування на підставі наказу стосовно нього, у ході якого встановлюються обставини щодо неправомірних дій військовослужбовця, причинного зв`язку між правопорушенням та виконанням військовослужбовцем обов`язків військової служби, вини військовослужбовця, порушень нормативно-правових актів, інших актів законодавства, причин та умов, що сприяли вчиненню правопорушення.
Як вбачається з матеріалів справи, відповідно до вимог статті 85 Дисциплінарного статуту Збройних Сил України, Порядку проведення службового розслідування у Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 21.11.2017 №608 (зі змінами), на підставі рапорту заступника начальника командного пункту, штабу ВЧ НОМЕР_1 від 11.03.2025 щодо проведення службового розслідування за фактом невиконання бойового розпорядження командира ВЧ НОМЕР_1 №1108дск від 09.03.2025 про передачу 12 військовослужбовців відповідно до наказу командира ВЧ НОМЕР_1 52-РС від 08.03.2025, командиром батальйону матеріального забезпечення підполковником ОСОБА_10 , з метою виявлення причин та умов обставин та подій, що стались, та притягнення до дисциплінарної відповідальності винних осіб, наказом командира ВЧ НОМЕР_1 № 875 від 11.03.2025 було призначено службове розслідування.
13.03.2025 командиром ВЧ НОМЕР_1 було затверджено акт службового розслідування № 13454 від 13.03.2025, яким встановлено, що pгідно бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 ОКП ДОБРОПІЛЛЯ (ХХUСР ХХХ ХХХ) від 09.03.2025 №1108 командиру батальйону матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 підполковнику ОСОБА_8 віддано бойове розпорядження: до 18:00 09.03.2025 увійти у взаємодію з командиром роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 ; до 22:00 09.03.2025 передати 12 військовослужбовців відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) №52-РС. Місце передачі визначеного особового складу визначити своїм рішенням. Про виконання даного розпорядження доповісти встановленим порядком через оперативно - чергову службу військової частини НОМЕР_1 до 22:00 09.03.2025.
Наказом командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 08 березня 2025 року №52-РС, відповідно до пунктів 82 та 257 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних силах України, НОМЕР_3 військовослужбовців батальйону матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 були звільнені із займаних посад та призначені на посади у роту вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , а саме:
1. молодший сержант ОСОБА_11 — командир автомобільного відділення автомобільного взводу підвозу боєприпасів роти забезпечення боєприпасами батальйону матеріального забезпечення; призначений гранатометником протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки.
2. солдат ОСОБА_12 — водій автомобільного відділення автомобільного взводу підвозу боєприпасів роти забезпечення боєприпасами батальйону матеріального забезпечення; призначений гранатометником протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки.
3. старший сержант ОСОБА_13 — кухар господарчого відділення роти забезпечення пальним та мастильними матеріалами батальйону матеріального забезпечення; призначений стрільцем-помічником гранатометника протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки.
4. солдат ОСОБА_14 — водій автомобільного відділення автомобільного взводу підвозу боєприпасів роти забезпечення боєприпасами батальйону матеріального забезпечення; призначений гранатометником протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки.
5. солдат ОСОБА_15 — пожежний пожежної обслуги роти забезпечення пальним та мастильними матеріалами батальйону матеріального забезпечення; призначений стрільцем-помічником гранатометника протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки.
6. головний сержант ОСОБА_16 — старший бойовий медик роти забезпечення продовольством, речовим та військово-технічним майном батальйону матеріального забезпечення; призначений стрільцем-помічником гранатометника протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки.
7. старший сержант ОСОБА_17 — водій відділення охорони взводу охорони роти охорони батальйону матеріального забезпечення; призначений стрільцем-помічником гранатометника протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки.
8. сержант ОСОБА_18 — головний сержант, командир відділення автомобільного взводу підвозу пального та мастильних матеріалів роти забезпечення пальним та мастильними матеріалами батальйону матеріального забезпечення; призначений гранатометником протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки.
9. солдат ОСОБА_19 — водій-заправник автомобільного взводу підвозу пального та мастильних матеріалів роти забезпечення пальним та мастильними матеріалами батальйону матеріального забезпечення; призначений стрільцем-помічником гранатометника протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки.
10. солдат ОСОБА_20 — старший кухар господарчого відділення взводу забезпечення командного пункту батальйону матеріального забезпечення; призначений гранатометником протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки.
11. старший сержант ОСОБА_21 — стрілець відділення охорони взводу охорони роти охорони батальйону матеріального забезпечення; призначений стрільцем-помічником гранатометника протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки.
12. солдат ОСОБА_22 — командир взводу забезпечення роти забезпечення боєприпасами батальйону матеріального забезпечення; призначений гранатометником протитанкового відділення протитанкового взводу роти вогневої підтримки.
Позатерміновим донесенням від 09.03.2025 №7 КСП – БОГУСЛАВ командир батальйону матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_9 доповів, що передачу НОМЕР_3 військовослужбовців батальйону матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 до РВП (роти вогневої підтримки (ЗВРез №1)) неможливо виконати, у зв`язку із залученням особового складу батальйону матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 до виконання завдань з логістичного забезпечення військової частини НОМЕР_1 .
З пояснень командира батальйону матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_23 встановлено, що 09.03.2025, отримавши бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 №1108 щодо переведення НОМЕР_3 військовослужбовців батальйону матеріального забезпечення до роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , він позатерміновим донесенням № НОМЕР_4 дск КСП «Богуслав» від 09.03.2025 доповів про неможливість виконання зазначеного бойового розпорядження у зв`язку із залученням особового складу до виконання завдань з логістичного забезпечення військової частини НОМЕР_1 .
Зокрема зазначено наступне:
1. молодший сержант ОСОБА_11 — командир автомобільного відділення автомобільного взводу підвозу боєприпасів роти забезпечення боєприпасами батальйону матеріального забезпечення; 09.03.2025 був хворий, що підтверджується записом у книзі обліку хворих батальйону матеріального забезпечення.
2. солдат ОСОБА_12 — водій автомобільного відділення автомобільного взводу підвозу боєприпасів роти забезпечення боєприпасами батальйону матеріального забезпечення; з 09.03.2025 та по теперішній час перебуває на проходженні БЗВП згідно з наказом про відрядження.
3. старший сержант ОСОБА_13 — кухар господарчого відділення роти забезпечення пальним та мастильними матеріалами батальйону матеріального забезпечення; обмежено придатний.
4. солдат ОСОБА_14 — водій автомобільного відділення автомобільного взводу підвозу боєприпасів роти забезпечення боєприпасами батальйону матеріального забезпечення; з 09.03.2025 та по теперішній час перебуває на проходженні БЗВП згідно з наказом про відрядження.
5. солдат ОСОБА_15 — пожежний пожежної обслуги роти забезпечення пальним та мастильними матеріалами батальйону матеріального забезпечення; 09.03.2025 був хворий, що підтверджується записом у книзі обліку хворих батальйону матеріального забезпечення.
6. головний сержант ОСОБА_16 — старший бойовий медик роти забезпечення продовольством, речовим та військово-технічним майном батальйону матеріального забезпечення; з 09.03.2025 та по теперішній час перебуває на проходженні БЗВП згідно з наказом про відрядження.
7. старший сержант ОСОБА_17 — водій відділення охорони взводу охорони роти охорони батальйону матеріального забезпечення; з 09.03.2025 та по теперішній час перебуває в м. Запоріжжі на охороні складів РАО з особливим допуском СБУ, заміна якого у найближчий час неможлива через неможливість отримання відповідного допуску СБУ у короткий строк.
8. сержант ОСОБА_18 — головний сержант, командир відділення автомобільного взводу підвозу пального та мастильних матеріалів роти забезпечення пальним та мастильними матеріалами батальйону матеріального забезпечення; з 09.03.2025 та по теперішній час перебуває на ТПУ, займається забезпеченням паливно-мастильними матеріалами та має допуск для роботи зі шкідливими матеріалами.
9. солдат ОСОБА_19 — водій-заправник автомобільного взводу підвозу пального та мастильних матеріалів роти забезпечення пальним та мастильними матеріалами батальйону матеріального забезпечення; 09.03.2025 був хворий, що підтверджується записом у книзі обліку хворих батальйону матеріального забезпечення.
10. солдат ОСОБА_20 — старший кухар господарчого відділення взводу забезпечення командних пунктів батальйону матеріального забезпечення; з 09.03.2025 та по теперішній час перебуває на проходженні БЗВП згідно з наказом про відрядження.
11. старший солдат ОСОБА_21 — стрілець відділення охорони взводу охорони роти охорони батальйону матеріального забезпечення; з 09.03.2025 та по теперішній час перебуває в м. Запоріжжі на охороні складів РАО з особливим допуском СБУ, заміна якого у найближчий час неможлива через неможливість отримання відповідного допуску СБУ у короткий строк.
12. солдат ОСОБА_22 — командир взводу забезпечення роти забезпечення боєприпасами батальйону матеріального забезпечення; 09.03.2025 перебував на виїзді згідно з поданою заявкою.
У зв`язку з відсутністю у батальйоні матеріального забезпечення військовослужбовців зі спеціалізованою фаховою підготовкою, які могли б замінити зазначених осіб на займаних ними посадах, виконання бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 №1108 від 09.03.2025 було унеможливлено.
Для виконання бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 №1108 від 09.03.2025, командиром батальйону матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 підполковником ОСОБА_10 був погоджений рапорт командира роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 старшого лейтенанта ОСОБА_24 від 08.03.2025 вх.№15-1843, про перепризначення 5 (п`яти) військовослужбовців батальйону матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 до роти вогневої підтримки військової частини НОМЕР_1 , який був поданий на ім`я командира військової частини НОМЕР_1 .
На підставі викладеного встановлено, що командир батальйону матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 підполковник ОСОБА_9 свідомо, без пом`якшуючих обставин не виконав бойове розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 від 09.03.2025 №1108, а саме: до 18:00 09.03.2025 не увійшов у взаємодію з командиром роти вогневої підтримки; до 22:00 09.03.2025 не передав 12 військовослужбовців відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по особовому складу) від 08.03.2025 №52-РС.
Констатовано, що в діях командира батальйону матеріального забезпечення військової частини НОМЕР_1 підполковника ОСОБА_1 наявні ознаки злочину, передбаченого статтею 403 Кримінального кодексу України («Невиконання наказу»), а також встановлено порушення вимог статей 11, 16, 37, 58-59 Статуту внутрішньої служби Збройних сил України, статей 1, 4 Дисциплінарного статуту Збройних сил України.
Колегія суддів зазначає, що притягнення військовослужбовця до дисциплінарної відповідальності є формою реалізації владних управлінських повноважень командира та має здійснюватися виключно за умови дотримання встановленого законом порядку, а також за наявності належного обґрунтування, яке дозволяє зробити висновок про наявність дисциплінарного проступку, вину особи та причинно-наслідковий зв`язок між її діями (бездіяльністю) і подією, що стала підставою для розслідування.
Дослідивши матеріали службового розслідування, колегія суддів дійшла висновку, що вони не містять належного з`ясування, перевірки та оцінки пояснень підполковника ОСОБА_1 щодо обставин, які, за його твердженням, об`єктивно унеможливили виконання бойового розпорядження командира військової частини НОМЕР_1 №1108 від 09.03.2025 у встановлені строки.
Зокрема, з акту службового розслідування вбачається викладення фактів доведення бойового розпорядження до позивача, встановлення строків взаємодії та передачі особового складу, а також констатація факту невиконання такого розпорядження. Водночас у резолютивній частині акту наведено висновок про «свідоме невиконання» та відсутність пом`якшуючих обставин без наведення перевірених даних, які б дозволяли зробити такий висновок, а також без відображення мотивів відхилення пояснень позивача.
Як зазначалось вище, за правилами Порядку №608 під час службового розслідування підлягають з`ясуванню, серед іншого, вина військовослужбовця, а також причинний зв`язок між його неправомірними діями (бездіяльністю) і подією, з приводу якої призначено розслідування, а також мають бути виявлені обставини, що підтверджують або спростовують інформацію щодо правопорушення і пом`якшують або обтяжують відповідальність. Натомість з матеріалів розслідування не вбачається, що зазначені елементи були належним чином встановлені.
Колегія суддів звертає увагу, що доводи апелянта зводяться до твердження про наявність самого факту невиконання бойового розпорядження та загального посилання на обов`язок командира забезпечити виконання поставленого завдання. 
Однак у межах цієї справи суд перевіряє правомірність видання наказу про дисциплінарне стягнення та дотримання встановленої процедури притягнення до дисциплінарної відповідальності, а не оцінює доцільність управлінських рішень чи конкретні бойові або службові обставини виконання поставлених завдань.
У зв`язку з чим, посилання апелянта на те, що пояснення позивача не спростовують факту невиконання бойового розпорядження, є неприйнятним, оскільки дисциплінарна відповідальність ґрунтується не лише на встановленні події, а й на встановленні вини та причинно-наслідкового зв`язку. 
Саме ці питання підлягали перевірці в ході службового розслідування та повинні бути відображені в акті з наведенням мотивів прийнятого висновку. Відсутність такої перевірки, а також відсутність мотивованої оцінки наведених позивачем обставин свідчить про неповноту службового розслідування як підстави для застосування дисциплінарного стягнення.
Доводи апеляційної скарги про неналежність або недопустимість окремих документів (зокрема журналу обліку хворих, рапорту від 08.03.2025 тощо) не спростовують висновків суду, оскільки ці висновки ґрунтуються не на встановленні або спростуванні окремих обставин щодо кожного з 12 військовослужбовців, а на тому, що під час службового розслідування не було повно та всебічно встановлено всі обставини справи, не забезпечено належного дослідження пояснень позивача та не наведено мотивів їх відхилення, що унеможливлює висновок про наявність підстав для притягнення його до дисциплінарної відповідальності.
З огляду на викладене, враховуючи наведені обставини, які вказують на порушення відповідачем процедури притягнення позивача до дисциплінарної відповідальності, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про наявність підстав для визнання протиправним та скасування наказу командира Військової частини НОМЕР_1 від 14.03.2025 № 1409 «Про результати службового розслідування», яким ОСОБА_1 притягнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення «судова догана».
Згідно зі ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене судом на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин в адміністративній справі, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
При цьому, суд враховує положення Висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів щодо якості судових рішень (пункти 32-41), в якому, серед іншого, звертається увага на те, що усі судові рішення повинні бути обґрунтованими, зрозумілими, викладеними чіткою і простою мовою і це є необхідною передумовою розуміння рішення сторонами та громадськістю; у викладі підстав для прийняття рішення необхідно дати відповідь на доречні аргументи та доводи сторін, здатні вплинути на вирішення спору; виклад підстав для прийняття рішення не повинен неодмінно бути довгим, оскільки необхідно знайти належний баланс між стислістю та правильним розумінням ухваленого рішення; обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент заявника на підтримку кожної підстави захисту; обсяг цього обов`язку суду може змінюватися залежно від характеру рішення. При цьому, зазначений Висновок також акцентує увагу на тому, що згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін, а також від різних правових положень, звичаїв та доктринальних принципів, а крім того, ще й від різних практик підготовки та представлення рішень у різних країнах.
Суд також враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у касаційному провадженні), сформовану в пункті 58 рішення у справі "Серявін та інші проти України" (№ 4909/04): згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain), серія A, 303-A, п. 29).
Колегія суддів, переглянувши рішення суду першої інстанції, дійшла висновку, що при прийнятті рішення, суд першої інстанції дійшов вичерпних юридичних висновків щодо встановлення обставин справи і правильно застосував до спірних правовідносин сторін норми матеріального права.
Наведені в апеляційній скарзі доводи правильність висновків суду не спростовують.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 315 КАС України, за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суду першої інстанції суд апеляційної інстанції має право залишити апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін.
Згідно із ст. 316 КАС України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а рішення або ухвалу суду - без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального та процесуального права.
Керуючись ст. ст. 311, 315, 316, 321, 325 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Військової частини НОМЕР_1 - залишити без задоволення.
Рішення Полтавського окружного адміністративного суду від 28 серпня 2025 року по справі № 440/5004/25 - залишити без змін. 
Постанова набирає законної сили з дати її ухвалення та не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 5 ст. 328 КАС України.

Головуючий суддя 		Л.В. Любчич 	
Судді	   	О.А. Спаскін   О.В. Присяжнюк