МИКОЛАЇВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
20 квітня 2026 р. 	№ 400/12271/25 	
м. Миколаїв
Миколаївський окружний адміністративний суд, у складі головуючого судді Малих О.В., розглянувши в письмовому провадженні за правилами спрощеного позовного провадження адміністративну справу 
за позовом	ОСОБА_1 , АДРЕСА_1 , 	
до відповідачів	1. Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області, майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001,  2. Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області, вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008,	
про	визнання протиправним та скасування рішення від 17.06.2025 №143150021473, зобов`язання вчинити певні дії,	
ВСТАНОВИВ:
ОСОБА_1 (далі – позивач) звернулася до суду з адміністративним позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (далі – відповідач 1, ГУ ПФУ в Тернопільській області) та Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (далі – відповідач 2, ГУ ПФУ в Миколаївській області), в якому просить суд:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області про відмову в призначенні пенсії від 17.06.2025 року № 143150021473, скероване Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області 19.06.2025 року за №1400-0205-8/52465;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з моменту набуття права на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку, тобто з 16.11.2024 року (дату виникнення права про призначення пенсії з врахуванням наявності страхового стажу зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку).
Ухвалою від 14.11.2025 року суд відкрив провадження у справі та ухвалив розглядати справу за правилами спрощеного позовного провадження, без виклику сторін у судове засідання.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначеній зоні з моменту аварії по 31.07.1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Початкова величина зниження пенсійного віку (3 роки) до позивача має застосовуватися, оскільки відповідно до довідки від 26.01.2024 року за № 187, виданої виконавчим комітетом Мансвицької селищної ради старостою сіл Бережниця, Майдан, Черськ, позивач дійсно, із 26.04.1986 року по 30.05.1990 року, була постійно зареєстрована та проживала у селі Троянівка Маневицького району, на даний час Каміпь-Каїпирського району Волинської області.
Таким чином, позивачем дотримано виконання обов`язкової умови для застосування вказаної величини, факт мого постійного проживання та реєстрації з 26.04.1986 року по 30.05.1990 рік.
Позивач має посвідчення потерпілої особи від Чорнобильської катастрофи, категорія 3, серії НОМЕР_1 видане 11.11.2005 року Одеською обласною державною адміністрацією. Зазначене посвідчення недійсним не визнавалось, статус потерпілого від аварії на ЧАЕС ніким не оспорюється (не опорювався).
Відповідач 1 ухвалу суду та позовну заяву з додатками отримав через електронний кабінет, відзив на адміністративний позов не надав. 
Верховний Суд у постанові від 21.02.2024 року у справі № 640/22958/21 дійшов висновку, що довідка про доставку електронного листа є допустимим доказом, що підтверджує вручення стороні судового рішення, надісланого в електронній формі.
Відповідач 2 надав відзив на адміністративний позов, в якому у задоволенні вимог позивача просив відмовити. Заперечуючи проти позову відповідач зазначив, що страховий стаж позивача станом на дату подання заяви про призначення пенсії від 10.06.2025 року становить 25 років 02 місяці 07 днів.
До періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не враховано період навчання з 01.09.1987 року по 17.05.1989 року в Луцькому середньому кооперативному професійно-технічному училищі, оскільки м. Луцьк не відносить до зони гарантованого добровільного відселення.
З урахуванням викладеного, рішенням ГУ ПФУ в Тернопільській області від 17.06.2025 року № 143150021473 позивачу відмовлено в призначенні пенсії зі зниженням пенсійного віку за заявою від 10.06.2025 року у зв`язку з не підтвердженням факту проживання (роботи) у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 року не менше 3 років (02 роки 04 місяці 19 днів). 
Суд розглянув справу в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
З`ясувавши усі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, оцінивши докази у їх сукупності, які мають значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, дослідивши матеріали, що містяться у справі, суд встановив наступне:
10.06.2025 року позивач звернулась до ГУ ПФУ в Миколаївській області із заявою про призначення пенсії за віком із заниженням пенсійного віку, відповідно до Закону України від 28.02.1991 року № 796-ХІІ «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі – Закон № 796). 
Заяву за принципом екстериторіальності було розглянуто ГУ ПФУ в Тернопільській області, яким 17.06.2026 року було прийнято рішення № 143150021473 про відмову у призначенні пенсії із зменшенням пенсійного віку. 
Підстава відмови: заявницею не підтверджено факт проживання або роботи в зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 року не менше 3 роки (02 роки 04 місяці 19 днів).
Згідно вказаного рішення, до страхового стажу не зараховано:
- період роботи з 01.07.2000 року по 04.02.2001 року – оскільки відсутні дані в реєстрі застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування;
- догляд за потерпілими дітьми від Чорнобильської катастрофи до досягнення ними 12-річного віку ІНФОРМАЦІЯ_1 та ІНФОРМАЦІЯ_2 – оскільки відсутня заява про те, що ніхто з батьків не скористався пільгою, передбаченою п. 13 ст. 30 Закону № 796;
- до періоду проживання в зоні гарантованого добровільного відселення не враховано період навчання з 01.09.1987 року по 17.05.1989 року в Луцькому середньому кооперативному професійно-технічному училищі – оскільки місто Луцьк не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.
Вважаючи протиправною відмову у призначенні пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку, позивач звернулася до суду з даним позовом.
Приймаючи рішення у справі, суд виходить з наступного:
Згідно ч. 1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Частиною 1 ст. 9 Закону України від 09.07.2003 року № 1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі – Закон № 1058) передбачено, що за рахунок коштів Пенсійного фонду України в солідарній системі призначаються такі пенсійні виплати: пенсія за віком; пенсія по інвалідності; пенсія у зв`язку з втратою годувальника.
Відповідно до п. 1 ч. 1 ст. 45 Закону № 1058 пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
Як передбачено ч. 1 ст. 26 Закону № 1058, особи мають право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років за наявності страхового стажу не менше 15 років по 31 грудня 2017 року. Починаючи з 01 січня 2018 року, право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу: з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року – не менше 32 років.
Умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, встановлені ст. 55 Закону № 796.
Так, за приписами ч. 1 ст. 55 Закону № 796, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Згідно положень ч. 2 ст. 55 Закону № 796, потерпілим від Чорнобильської катастрофи особам, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років, зменшення віку становить 3 роки (початкова величина) та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років.
Початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Аналіз наведених норм права дає підстави для висновку, що умовою для виникнення в особи права на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону № 796 є факт проживання та (або) праці такої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років до 01.01.1993 року. Початкова величина зменшення пенсійного віку (3 роки) встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31.07.1986 року, незалежно від часу проживання або роботи в цей період. Додатково такі особи мають право на зменшення пенсійного віку на 1 рік за 2 роки проживання, роботи на відповідній місцевості. При цьому, максимальна межа зниження пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону № 796 становить 6 років, незалежно від того застосовувалась початкова величина зменшення пенсійного віку до таких осіб чи ні.
Вказані висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 07.05.2024 року у справі № 460/38580/22, від 24.05.2024 року у справі № 460/17257/23.
Згідно ч. 5 ст. 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Виходячи із змісту правовідносин, які регулюються Законом № 796, обов`язковий для отримання особою статусу постраждалого від Чорнобильської катастрофи період проживання та роботи починає свій перебіг від дати аварії на Чорнобильській АЕС, тобто з 26.04.1986 року. Отже, щодо проживання та (або) праці потерпілої особи у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років станом на 01.01.199 року, то його необхідно обраховувати з 26.04.1986 року по 01.01.1993 року.
Подібні висновки щодо застосування норм права викладені у постанові Верховного Суду від 19.09.2024 року у справі № 460/23707/22.
Перелік населених пунктів, віднесених до зон радіоактивного забруднення, визначений у додатку 1 до постанови Кабінету Міністрів України від 23.07.1991 року № 106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок чорнобильської катастрофи» (далі – Постанова № 106).
Підпунктом 7 п. 2.1 розділу ІІ Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року № 22-1 (далі – Порядок № 22-1), з урахуванням змін, внесених постановою правління Пенсійного фонду України від 19.12.2023 року № 55-1, які набрали чинності 15.02.2024 року, передбачено, що до заяви про призначення пенсії за віком додаються документи, які підтверджують право на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку потерпілим від Чорнобильської катастрофи:
для осіб, які постійно працювали (працюють) на територіях радіоактивного забруднення, додаються документи, видані підприємствами, установами, організаціями, органами місцевого самоврядування, що підтверджують період(и) постійної роботи в населених пунктах, віднесених до відповідних територій радіоактивного забруднення;
для осіб, які постійно проживали (проживають) на територіях радіоактивного забруднення, додаються відомості про місце проживання, зазначені у пункті 2.22 цього розділу, та/або документи про проживання, видані органами місцевого самоврядування;
посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи (для осіб, які належать до категорії 4 постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи – за наявності) (при призначенні пенсії згідно зі статтею 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи»).
Приписами п. 3 ч. 1 ст. 14 Закону № 796 встановлено, що для встановлення пільг і компенсацій визначаються категорії осіб, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, серед них потерпілі від Чорнобильської катастрофи (не віднесені до категорії 2), які постійно проживають або постійно працюють чи постійно навчаються у зонах безумовного (обов`язкового) та гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали чи постійно навчалися у зоні безумовного (обов`язкового) відселення не менше двох років, а у зоні гарантованого добровільного відселення – не менше трьох років (категорія 3).
Частиною 3 ст. 65 Закону № 796 передбачено, що документами, які підтверджують статус громадян, постраждалих внаслідок Чорнобильської катастрофи, та надають право користуватися пільгами, встановленими цим Законом, є посвідчення «Учасник ліквідації наслідків аварії на Чорнобильській АЕС» та «Потерпілий від Чорнобильської катастрофи».
Відповідно до посвідчення серії НОМЕР_1 від 11.11.2005 року, позивач належить до потерпілих від Чорнобильської катастрофи (категорія 3), що надає право користування пільгами, встановленими Законом № 796.
Суд відхиляє доводи позивача про те, що наявність посвідчення потерпілого від Чорнобильської катастрофи підтверджує факт проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 року не менше трьох років та надає право на призначення пенсії зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону № 796, оскільки наявність такого посвідчення не є безумовною і єдиною підставою для призначення пенсії на підставі положень ст. 55 Закону № 796, та вагомим у цьому випадку є встановлений факт фізичного перебування особи на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території.
Аналогічні висновки щодо застосування норм права викладені у постановах Верховного Суду від 11.11.2024 року у справі № 460/19947/23, від 18.03.2025 року у справі № 460/27065/23.
Верховний Суд у постановах від 19.09.2019 року у справі № 556/1172/17, від 11.03.2024 року у справі № 500/2422/23, від 19.09.2024 року у справі № 460/23707/22, від 02.10.2024 року у справі № 500/551/23, від 11.11.2024 року у справі № 460/19947/23 робив висновки, що виникнення права на зниження пенсійного віку законодавець пов`язує із фактом фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або у зв`язку з роботою в такій місцевості. При цьому зниження пенсійного віку залежить від рівня радіологічного забруднення місцевості та тривалості проживання в ній особи.
Фактичною підставою для відмови позивачу у призначенні пенсії за віком із зменшенням пенсійного віку згідно з рішенням ГУ ПФУ в Тернопільській області від 17.06.2025 року № 143150021473 є непідтвердження права на зменшення пенсійного віку: позивач фактично прожив на території гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 року менше трьох років.
Отже, ключовим питанням у цій справі є підтвердження належними та допустимими доказами факту фізичного перебування позивача на території радіоактивного забруднення у зв`язку з постійним проживанням або роботою на цій території станом на 01.01.1993 року.
З довідки старости сіл Троянівка, Бережниця, Майдан, Черськ виконавчого комітету Маневицької селищної ради від 26.01.2024 року № 187 вбачається, що позивач у період з 26.04.1986 року по 30.05.1990 року дійсно була зареєстрована і проживала у селі Троянка, Маневицького району (в даний час – Камінь-Каширського району) Волинської області, яке згідно постанови Кабінету міністрів України від 23.07.1991 року № 106 «Про організацію виконання постанов Верховної Ради Української РСР про порядок введення в дію законів Української РСР «Про правовий режим території, що зазнала радіоактивного забруднення внаслідок Чорнобильської катастрофи» та «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» (далі – Постанова № 106), включено в перелік населених пунктів, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на ЧАЕС і внесено до зони гарантованого (добровільного) відселення.
Згідно записів у трудовій книжці позивача, у період з 01.09.1987 року по 17.05.1989 року вона проходила навчання в Луцькому середньому кооперативному професійно-технічному училищі.
Позивач стверджує, що безперервно проживала та була зареєстрована в зоні гарантованого (добровільного) відселення з часу аварії на ЧАЕС з 26.04.1986 року року по 30.05. року, а саме: 04 роки 01 місяців 04 днів, в тому числі безперервно (вихідні, святкові дні та канікули) 275 днів, або 08 місяців 27 днів, під час навчання в навчальному закладі, із необхідних трьох років, що дає їй всі підстави для зменшення пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону № 796.
До матеріалів справи також надано Акт про фактичне проживання на території с. Троянівка Камінь-Каширського (Маневицького) району від 09.10.2025 року, відповідно до якого у період навчання в Луцькому кооперативному училищі з 01.09.1987 року по 17.05.1989 року, вихідні, святкові та дні канікул позивача склали: у 1987 році – 35 вихідних днів; у 1988 році – 75 вихідних днів, 5 святкових днів, 14 днів зимових канікул, 92 днів літніх канікул; у 1989 році – 34 вихідних днів, 5 святкових днів, 15 днів зимових канікул. Загалом: 275 днів. 
Акт підписаний ОСОБА_2 , ОСОБА_3 та Скрипіною В.А. в присутності ОСОБА_4 та ОСОБА_1 , які, згідно записів у вказаному акті, проживають у с. Троянівка Камінь-Каширського (Маневицького) району Волинської області.
Згідно з додатком 1 до Постанови № 106 м. Камінь-Каширський Волинської області включено у перелік населених пунктів, що зазнали радіоактивного забруднення внаслідок аварії на Чорнобильській AEC, і віднесено до зони гарантованого добровільного відселення.
Разом з цим, не є спірною та обставина, що вищезазначений навчальний заклад, в якому позивач навчалася, розташований у місті Луцьку, що не відноситься до зони гарантованого добровільного відселення.
При вирішенні спору суд враховує правову позицію Верховного Суду, викладену у постанові від 11.11.2024 року у справі № 460/19947/23, де зазначено, що оскільки військова служба та навчання зазвичай є тривалими періодами, протягом яких особа постійно перебуває (проживає) в певному місці, такі періоди можуть бути прирівняні до постійного проживання або роботи в зоні радіаційного забруднення і враховані під час призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку лише за умови, що останні безпосередньо проходили в забрудненій зоні і зазначене буде підтверджено відповідними документами, які однозначно вказують на місцезнаходження позивача у радіоактивній зоні протягом відповідного періоду (довідка з гуртожитку навчального закладу, в якому проживав позивач під час навчання; військовий квиток, довідка з військової частини про її місце дислокації або інші документи, з яких вбачається інформація про місце розташування військової частини).
Суд наголошує, що законодавець пов`язує виникнення права на зниження пенсійного віку для призначення пенсії за віком із фактом саме фізичного перебування особи у зоні радіоактивного забруднення у зв`язку із постійним (а не з періодичним) проживанням в такій місцевості з огляду на тривалий вплив радіації на організм людини. Постійне місце навчання нерозривно пов`язане з постійним місцем проживанням особи, а відтак період навчання на денній формі у місті Луцьку Луцької області (не віднесено до зони гарантованого добровільного відселення) спростовує факт постійного проживання позивача у зоні гарантованого добровільного відселення у цей період, що виключає можливість врахування такого періоду до періоду проживання у зоні гарантованого добровільного відселення.
Таким чином, на думку суду, за наявними у справі доказами позивачем не підтверджено фактичне постійне проживання у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 01.01.1993 року протягом трьох років у період навчання в Луцькому середньому кооперативному професійно-технічному училищі з 01.09.1987 року по 17.05.1989 року. Фактично підтверджено лише 02 роки 04 місяці 19 днів.
Верховний Суд у постановах від 11.03.2024 року у справі № 500/2422/23, від 19.09.2024 року у справі № 460/23707/22 у такій категорії справ дотримується підходу, згідно з яким якщо станом на 01.01.993 року позивач постійно не проживав та не працював у зоні гарантованого добровільного відселення протягом трьох років, то він не має права на призначення пенсії за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до ст. 55 Закону № 796.
Згідно ч. 1 та 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача. 
У відповідності до ч. 1 ст. 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи викладене, позовні вимоги задоволенню не підлягають.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 19, 77, 139, 241 – 246, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд -
ВИРІШИВ:
У задоволенні позову ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , реєстраційний номер облікової картки платника податків НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Тернопільській області (майдан Волі, 3, м. Тернопіль, 46001, код ЄДРПОУ 14035769) та Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області (вул. Морехідна, 1, м. Миколаїв, 54008, код ЄДРПОУ 13844159) про: визнання протиправним та скасування рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Тернопільській області про відмову в призначенні пенсії від 17.06.2025 року № 143150021473, скероване Головним управлінням Пенсійного фонду України в Миколаївській області 19.06.2025 року за №1400-0205-8/52465; зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Миколаївській області призначити ОСОБА_1 пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону України «Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи» з моменту набуття права на пенсію за віком зі зниженням пенсійного віку, тобто з 16.11.2024 року (дату виникнення права про призначення пенсії з врахуванням наявності страхового стажу зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку) – відмовити.

Рішення суду першої інстанції набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи в порядку, визначеному ст. 255 КАС України. Апеляційна скарга може бути подана до П`ятого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення.
Датою ухвалення судового рішення в порядку письмового провадження є дата складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 20.04.2026 року.

Суддя О.В. Малих