Справа № 559/1926/25 
Провадження № 2/559/68/2026 

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
заочне
16 квітня 2026 року Дубенський міськрайонний суд Рівненської області
в складі головуючого судді Макеєва С.В.,
секретаря судового засідання Франчук А.О.,
за участю представника позивача - адвоката Вишковської В.І.,
представника третьої особи – Кобилянського Р.Ф.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в місті Дубно цивільну справу за позовом ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Вишковська Валентина Іванівна, до ОСОБА_2 , третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Органу опіки та піклування Дубенської міської ради, ОСОБА_3 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини, -
В С Т А Н О В И В:
І. Стислий виклад позиції позивача.
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Вишковська Валентина Іванівна звернулась до суду з позовом до ОСОБА_2  про позбавлення батьківських прав відносно малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 . Також просить стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 , у розмірі 1/4 (однієї чверті) заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з дня подання заяви до суду і до досягнення дитиною повноліття.
В обґрунтування позовних вимог посилається на те, що  ОСОБА_1 являється рідним дідусем (зі сторони батька) дитини -  ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 . Згідно Наказу Служби у справах дітей Дубенської міської ради від 09.05.2025 року №68 «Про тимчасове влаштування малолітньої дитини», малолітня ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_1 тимчасово влаштована в сім`ю позивача у зв`язку з тим, що залишилися без батьківського піклування, адже батько дитини ОСОБА_3 мобілізований та перебуває на військовій службі, а мати дитини, ОСОБА_2 ухиляється від виконання батьківських обов`язків. Отже позивач є особою, в сім`ї якого проживає дитина, на нього покладено відповідальність за життя, здоров`я, фізичний та психічний розвиток ОСОБА_4 .
Батьки дитини, ОСОБА_3 та ОСОБА_2 з 13 січня 2018 року до 19 червня 2023 року перебували у зареєстрованому шлюбі. Рішенням Дубенського міськрайонного суду №559/736/23 від 19.06.2023 року шлюб між ними розірвано, проте спільно сторони не проживали ще задовго до офіційного розлучення. Дитину залишено проживати разом з матір`ю, хоча фактично з матір`ю дівчинка ніколи не проживала. 
ОСОБА_2 ухиляється від виховання та утримання своєї доньки, не приділяє їм належної батьківської уваги через ведення неналежного способу життя, зловживання алкогольними напоями. Така поведінка відповідачки має місце фактично з народження дитини, вона залишала дитину в сім`ї хрещеної ОСОБА_5 , яка фактично і займалась вихованням дівчинки. Батько дитини, син позивача, ОСОБА_3 , з 18.04.2022 року проходить військову службу у Збройних Силах України. Відповідно, батько позбавлений можливості брати участь у вихованні дівчинки, адже постійно перебуває на службі на сході України, однак він бере участь в її утриманні, постійну надсилає кошти на всі її потреби, за можливості, коли є зв`язок, та не перебуває на бойових завданнях, то спілкується з донькою по телефону, цікавиться її справами та успіхами. На даний час, єдиний хто займається вихованням дівчинки це її дідусь, позивач у справі та хрещена матір ОСОБА_6 .
Відповідачка ж не спілкується зі своєю донькою, не цікавиться нею, не бере участі у її вихованні, тобто свідомо самоусунулася з життя доньки та виконання своїх батьківських обов`язків. Вона не хвилюється чи здорова її донька, чи не потребує вона медичної допомоги, чи отримує вона освіту, чим захоплюється та у чому має потребу тощо.
Позивачу відомо, що на даний час відповідачка перебуває у м. Дубно, її бачили у компанії нетверезих людей, в нетверезому стані, однак до дитини вона не навідувалася.
Таким чином, відповідачка свідомо, навмисно самоусувається від виконання своїх батьківських обов`язків, дитину не відвідує, не цікавиться її життям, не бере участі у її вихованні та утриманні. 
ІІ. Заяви, клопотання та інші процесуальні дії у справі
Ухвалою суду від 23.06.2025 відкрито провадження у справі за правилами загального позовного провадження та призначено підготовче засідання.
Ухвалою суду від 09.10.2025 залучено до участі у справі в якості третьої особи без самостійних вимог на стороні позивача ОСОБА_3 .
Ухвалою суду від 26.11.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду.
В судовому засіданні представник позивача позовні вимоги підтримала повністю з підстав, викладених у позовній заяві.
Відповідачка в судове засідання не з`явилась, будучи належним чином повідомленою про день, час та місце розгляду справи, відзив на позову заяву не подала, заяв та клопотань від неї не надходило. Суд вважає за можливе проводити розгляд справи за її відсутності в заочному порядку, на підставі документів та доказів, що є в матеріалах справи про права та взаємовідносини сторін, що відповідає вимогам ст. 280 ЦПК України.
Представник третьої особи - органу опіки та піклування Дубенської міської ради в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи. Згідно поданої до суду заяви підтримав наданий ними письмовий висновок.
Третя особа  ОСОБА_3 в судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про день, час та місце розгляду справи. Згідно поданої до суду заяви, просить розглянути справу без його участі, підтримує позовні вимоги та просить задовольнити. 
Суд, заслухавши учасників справи, свідків, дослідивши письмові докази, прийшов до наступного висновку.
ІІІ. Фактичні обставини справи.
У свідоцтві про народження дитини:  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , батьками зазначені:  ОСОБА_3 та  ОСОБА_2 (а.с. 12).
Рішенням Дубенського міськрайонного суду №559/736/23 від 19.06.2023 року шлюб між ОСОБА_3 та  ОСОБА_2 розірвано, дитину залишено проживати разом з матір`ю (а.с. 13).
В акті обстеження матеріально-побутових умов проживання сім`ї від 05.05.2025 року, складеному уповноваженими представниками Органу опіки та піклування Дубенської міської ради зазначено, що малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 проживає за адресою АДРЕСА_1 , в задовільних умовах, дитина забезпечена всім необхідним для проживання, навчаня та розвитку. Наявний достатній запас продуктів, сезонний одяг, взуття, шкільне приладдя. Зі слів ОСОБА_1 , ОСОБА_5 , ОСОБА_7 , після мобілізації в ЗСУ батька дитини ОСОБА_3 , вихованням дитини та її утриманням займається її дід ОСОБА_1 . Мати дівчинки ОСОБА_2 вихованням та утриманням дитини не займається. (а.с. 14).
Згідно повідомлення Дубенського ліцею №5 Дубенської міської ради №208-01/02 від 02.05.2024, за час відвідування ліцею малолітньою дитиною ОСОБА_4 , мати дівчинки, ОСОБА_2 не цікавилася навчанням, поведінкою, успіхами та проблемами доньки в школі. Була присутня лише на перших організаційних зборах батьків майбутніх першокласників у серпні 2024 року. З класоводом класу спілкувалася дкілька разів у Viber, а у II семестрі на зв`язок взагалі не виходила, не принесла довідки про місце реєстрації ОСОБА_8 . Приводила і забирала доньку зі школи лише на початку вересня 2024 року. Весь час ОСОБА_4 проживає із дідусем ОСОБА_1 та хрещеною матір`ю ОСОБА_5 . Усі витрати на відвідування вистав, фото сесії оплачує ОСОБА_5 .
У відповіді на адвокатський запит від Будинку дітей та молоді Дубенської міської ради зазначено, що ОСОБА_4 дійсно є вихованкою гуртка «Основи хореографії» (на підставі заяви від ОСОБА_5 , тітки дівчинки від 02.09.2024 року). За інформацією керівника гуртка, ОСОБА_8 після завершення занять забирає тітка, яку дівчинка називає хрещеною.
ОСОБА_3 з 18.04.2022 року проходить військову службу у Збройних Силах України, що підтверджується довідкою в/ч НОМЕР_1 №1216 від 08.05.2025. Про це ж свідчить довідка в/ч НОМЕР_1 №1743 від 09.06.2024 (а.с. 17, 18).
Як зазначено в інформаційній довідці №698 від 08.07.2025, наданій КНП "Центр первинної медико-санітарної допомоги "Здоров`я+", малолітня ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , задекларована у лікаря- педіатра ОСОБА_9 . Декларація про вибір лікаря підписана на ім`я мами ОСОБА_2 , як законного представника малолітньої ОСОБА_4 . При зверненні до лікаря останній час (1-1.5 роки) по хворобі ГРВІ, медоглядах, щепленнях супроводжує малолітню ОСОБА_4 як відомо зі слів мами, її хрещена, ОСОБА_10 . Під час їх візиту лікар-педатр телефонувала до мами ОСОБА_2 , і вона вказала що це хрещена її доньки і вона не заперечує її супровід. Станом здоров`я мама не цікавилася останній час, але телефонний зв`язок з лікарем-педіатром при необхідності підтримала (а.с. 38).
12.09.2025 стосовно ОСОБА_2 винесено терміновий заборонний припис серії АА435034 від 12.09.2025, згідно якого остання вчинила домашнє насильство щодо малолітньої дитини  ОСОБА_4 (а.с. 43).
Рішенням Костопільського районного суду Рівненської області від 05.09.2025 (справа №564/2086/25) позов ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про припинення стягнення аліментів задоволено. Припинено стягнення аліментів з ОСОБА_3 на користь ОСОБА_2 на утримання дочки  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 55-57).
Згідно висновку органу опіки та піклування Дубенської міської ради №4265/05-02-28/25 від 25.11.2025, вважають за доцільне попередити ОСОБА_2 про необхідність змінити ставлення до її малолітньої доньки  ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 (а.с. 94-95).
Свідок ОСОБА_5 , тітка дитини ОСОБА_4 , в суді показала, що відповідачка участі у вихованні своєї дитини не бере вже близько 3-4 років. На скільки їй відомо, вона може перебувати закордоном.
Свідок ОСОБА_11 , бабуся дитини ОСОБА_4 , в суді показала, що відповідачка зловживає алкоголем. Дитина повідомляла, що боїться її. В 2 клас школи дитину повела відповідачка, однак забирала зі школи в стані алкогольного сп`яніння. Відповідачка дитиною не опікується.
Свідок ОСОБА_12 , друг батька дитини ОСОБА_4 , в суді показав, що 12.09.2025 малолітня ОСОБА_4 прибігла на стоянку таксі, де він працює, і скаржилась що її побила мама. Також він неодноразово підвозив відповідачку в стані алкогольного сп`яніння.
Малолітня  ОСОБА_4 повідомила суду, що маму бачила ще осінню, останній раз втекла від неї, бо мама її ображала.
IV. Норми права, які застосував суд.
Відповідно до частини третьої статті 51 Конституції України сім`я, дитинство, материнство і батьківство охороняються державою.
За ст. 3 Конвенції про права дитини, ратифікованої Постановою ВР України №789-ХІІ від 27.02.1991, в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайвищому забезпеченню інтересів дитини.
Забезпечення найкращих інтересів дитини - дії та рішення, що спрямовані на задоволення індивідуальних потреб дитини відповідно до її віку, статі, стану здоров`я, особливостей розвитку, життєвого досвіду, родинної, культурної та етнічної належності та враховують думку дитини, якщо вона досягла такого віку і рівня розвитку, що може її висловити (абзац четвертий частини першої статті 1 Закону України "Про охорону дитинства").
Частиною першою статті 8 Закону України "Про охорону дитинства" передбачено, що кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, інтелектуального, морального, культурного, духовного і соціального розвитку.
Виховання в сім`ї є першоосновою розвитку особистості дитини. На кожного з батьків покладається однакова відповідальність за виховання, навчання і розвиток дитини. Батьки або особи, які їх замінюють, мають право і зобов`язані виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці (частина перша статті 12 Закону України "Про охорону дитинства").
Частиною сьомою статті 7 СК України передбачено, що дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини від 20 листопада 1989 року, ратифікованою постановою Верховної Ради України від 27 лютого 1991 року № 789-XII (далі - Конвенція про права дитини), іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 150 СК України батьки зобов`язані виховувати дитину в дусі поваги до прав та свобод інших людей, любові до своєї сім`ї та родини, свого народу, своєї Батьківщини, піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток, забезпечити здобуття дитиною повної загальної середньої освіти, готувати її до самостійного життя, поважати дитину.
Здійснення батьками своїх прав та виконання обов`язків мають ґрунтуватися на повазі до прав дитини та її людської гідності (частина перша статті 155 СК України).
Відповідно до статті 165 СК України право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор, а також сама дитина, яка досягла чотирнадцяти років.
Підстави позбавлення батьківських прав передбачені частиною першою статті 164 СК України. Зокрема, пунктом 2 частини першої статті 164 СК України визначено, що мати, батько можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вона, він ухиляються від виконання своїх обов`язків щодо виховання дитини та/або забезпечення здобуття нею повної загальної середньої освіти.
Тлумачення змісту пункту 2 частини першої статті 164 СК України дає змогу зробити висновок, що ухилення від виконання обов`язків з виховання дитини може бути підставою для позбавлення батьківських прав лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна оцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав є винятковим заходом, який тягне за собою істотні правові наслідки як для батька (матері), так і для дитини (стаття 166 СК України). Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і лише при наявності вини у діях батьків.
У частині першій статті 17 Закону України "Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини" передбачено, що суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав та свобод людини та практику ЄСПЛ як джерело права.
Пунктами 1, 2 статті 3 Конвенції про права дитини передбачено, що в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини. Дитині забезпечується такий захист і піклування, які необхідні для її благополуччя, беручи до уваги права й обов`язки її батьків, опікунів чи інших осіб, які відповідають за неї за законом.
У постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 02 жовтня 2019 року у справі № 461/7387/16-ц (провадження № 61-29266св18) вказано, що звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав має передувати виважена та ґрунтована підготовка, збір необхідної доказової бази, адже більшість чинників, які є підставою для прийняття позитивних рішень у вказаних категоріях справи, мають оцінювальний характер, залежать від конкретних обставин справи та особистості учасників цих правовідносин. За положенням частини шостої статі 19 СК України, суд може не погодитися з висновком органу опіки та піклування (про доцільність чи недоцільність позбавлення батьківських прав), якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини. Висновок виконавчого комітету має рекомендаційний характер. Судам слід мати на увазі, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, вирішення сімейних питань, на який вони йдуть лише у виняткових випадках, і головне - за наявності достатніх та переконливих доказів, що характеризують особливості батька й матері як особи, що становить реальну загрозу для дитини, її здоров`я та психічного розвитку. Самі по собі встановлені судами факти, що батьки спілкуються з дитиною, забезпечують її матеріально, приймають участь у вихованні не у достатній мірі не може бути підставою для позбавлення батьківських прав. Інтереси дитини полягають в тому, щоб забезпечити її право на потребу у любові, піклуванні та матеріальної забезпеченості (стаття 5 Декларації про соціальні та правові принципи, що стосуються захисту і благополуччя дітей, особливо у разі передачі дітей на виховання та їх усиновлення на національному и міжнародному рівнях від 03 грудня 1986 року). Дитина має право на особливе піклування та повинна мати свободу вибору щодо своїх батьків тощо. Аналізуючи встановлені факти у контексті позбавлення батьківських прав, суди повинні зважувати на те, що позбавлення батьківських прав на дитину та освідомлення цього самою дитиною вже несе в собі негативний вплив на її свідомість та застосовувати цей захід як крайню міру впливу та захисту прав дитини.
Верховний Суд неодноразово наголошував на тому, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, який слід розглядати як виключний і надзвичайний спосіб впливу на недобросовісних батьків. Зокрема, вказаний правовий висновок викладено в постановах Верховного Суду від 29 липня 2021 року у справі № 686/16892/20 (провадження № 61-6807св21), від 11 вересня 2020 року у справі № 357/12295/18 (провадження № 61-21461св19), від 29 квітня 2020 року у справі № 522/10703/18 (провадження № 61-4014св20), від 13 квітня 2020 року у справі № 760/468/18 (провадження № 61-8883св19), від 11 березня 2020 року у справі № 638/16622/17 (провадження № 61-13752св19). Судова практика щодо застосування положень статті 164 СК України є усталеною.
Згідно ч.5 ст. 4 Закону України «Про доступ до судових рішень» судді мають право на доступ до усіх інформаційних ресурсів Єдиного державного реєстру судових рішень.
Відповідно до ст.180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття. Згідно ч.3 ст.181 Сімейного кодексу України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
Згідно ч.2 ст.182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Статтею 182 СК України та п. 17 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15 травня 2006 року №3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» визначено, що вирішуючи питання щодо розміру аліментів, суд повинен ураховувати: стан здоров`я, матеріальне становище дитини і платника аліментів; наявність в останнього інших неповнолітніх дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, повнолітніх дочки, сина; інші обставини, що мають істотне значення.
За ч.1, 2 ст.179 СК України аліменти, одержані на дитину, є власністю дитини. Той із батьків або інших законних представників дитини, на ім`я якого виплачуються аліменти, розпоряджається аліментами виключно за цільовим призначенням в інтересах дитини.
Згідно ч.1 ст.192СК України аліменти на дитину присуджуються за рішенням суду від дня пред`явлення позову.
V. Мотивована оцінка і висновки суду.
Позбавлення батьківських прав необхідно розглядати як втручання у право на повагу до сімейного життя, гарантоване ст. 8 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, і суд має дослідити пропорційність та обґрунтованість такого втручання.
У п. 15 постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30.03.2007 року № 3 зазначено, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи, зокрема ставлення батьків до дітей.
Відповідно до п. 16 наведеної постанови Пленуму Верховного Суду України ухилення батьків від виконання своїх обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, зокрема: не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на її фізичний розвиток як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти. Зазначені фактори, як кожен окремо, так і в сукупності, можна розцінювати як ухилення від виховання дитини лише за умови винної поведінки батьків, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і тільки за наявності вини в діях батьків.
Згідно усталеної судової практики та п.18 Постанови Пленуму Верховного суду України №3 від 30.03.2007, суд у цих конкретних обставинах справи відмовляє в задоволенні позову про позбавлення батьківських прав і одночасно попереджає відповідачку про необхідність змінити ставлення до виховання доньки з покладенням контролю на відповідний орган опіки та піклування. Суд враховує, що відповідачка, хоч і не виконує своїх обов`язків належним чином, проте проявляє інтерес до своєї дитини, спілкується з сімейним лікарем, певний період відвідувала школу. За таких умов, є підстави вважати, що існує можливість змінити її ставлення до виконання своїх батьківських обов`язків.
Позовні вимоги в частині стягнення з відповідачки аліментів на утримання доньки підлягають задоволенню у повному обсязі. 
Щодо розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
Оскільки у задоволенні позовних вимог в частині позбавлення відповідачки батьківських прав суд відмовляє, вимоги позивача про стягнення судових витрат на його користь задоволенню також не підлягають.
Згідно п.3 ч.1 ст.5 Закону України «Про судовий збір» від сплати судового збору під час розгляду справи в усіх судових інстанціях звільняються позивачі - у справах про стягнення аліментів, оплату додаткових витрат на дитину, стягнення неустойки (пені) за прострочення сплати аліментів, індексацію аліментів чи зміну способу їх стягнення, а також заявники у разі подання заяви щодо видачі судового наказу про стягнення аліментів.
За таких обставин позивач у справі про стягнення аліментів звільнений від сплати судового збору, що є підставою для стягнення із відповідача в порядку ст.141 ЦПК України 1211, 20 грн. судового збору в дохід держави.
На підставі викладеного та, керуючись ст. 51 Конституції України, ст. 9 Конвенції ООН про права дитини, ст. 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства», ст. 19,164, 180, 182, 184, 192 СК України, ст. 10, 76-81, 89, 263-265, 354-356 ЦПК України, суд
У Х В А Л И В :
Позовні вимоги ОСОБА_1 , в інтересах якого діє адвокат Вишковська Валентина Іванівна, до ОСОБА_2 , третіх осіб, що не заявляють самостійних вимог на предмет спору: Органу опіки та піклування Дубенської міської ради, ОСОБА_3 , про позбавлення батьківських прав та стягнення аліментів на утримання дитини – задовольнити частково.
У задоволенні позовних вимог в частині позбавлення батьківських прав ОСОБА_2  відносно малолітньої доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 - відмовити.
Попередити ОСОБА_2  про необхідність змінити ставлення до виховання доньки ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та покласти на Орган опіки та піклування Дубенської міської ради Рівненської області контроль за виконанням ОСОБА_2  своїх батьківських обов`язків.
Позовні вимоги в частині стягнення аліментів на утримання дитини – задовольнити повністю та стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1  аліменти на утримання дитини ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/4 (однієї чверті) заробітку (доходу) платника аліментів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 20 травня 2025 року (дня подання заяви до суду) і до досягнення дитиною повноліття.
Стягнути з  ОСОБА_2 в дохід держави (в особі Державної судової адміністрації України) судовий збір у розмірі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 копійок.
Рішення в частині стягнення аліментів за один місяць допустити до негайного виконання.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача. Заяву про перегляд заочного рішення може бути подано до Дубенського міськрайонного суду Рівненської області протягом тридцяти днів з дня його підписання. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його підписання до Рівненського апеляційного суду. Заочне рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання заяви про його перегляд чи апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складено 16.04.2026.
Учасники справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , адреса: АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач:  ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_2 , адреса фактичного місця проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_3 .
Треті особи: Орган опіки та піклування Дубенської міської ради Рівненської області, адреса: вул. Замкова, 4, м. Дубно, Рівненської області, код ЄДРПОУ 35799884. 
ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , адреса зареєстрованого місця проживання: АДРЕСА_4 .

Суддя: С.В. Макеєв