ПЕТРИКІВСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД ДНІПРОПЕТРОВСЬКОЇ ОБЛАСТІ

Справа № 187/2190/24
2/0187/39/26 
РІШЕННЯ 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

"23" квітня 2026 р. 
Петриківський районний суд Дніпропетровської області
у складі головуючого судді Соловйова І.М.,
за участі секретаря судового засідання Столяренко Н.П.,
учасників справи
позивача ОСОБА_1 ,
представника позивача адвоката Кот Є.О.,
розглянувши в селищі Петриківка у відкритому судовому засіданні за правилами загального позовного провадження цивільну справу 
за позовом ОСОБА_1 
до ОСОБА_2 ,
третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Петриківська державна нотаріальна контора,
про визнання заповіту не дійсним, 
ВСТАНОВИВ:
02.12.2024 до Петриківського районного суду Дніпропетровської області надійшла позовна заява від ОСОБА_1 (далі позивач) до ОСОБА_2 (дала відповідач), якою позивач просить суд:
- визнати недійсним заповіт, який був складений 21.03.2019 від імені ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_2 , посвідчений, Ніздрань К.Ю, секретарем виконкому Єлизаветівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області, зареєстрований в реєстрі за № 9.
Також просить стягнути з відповідача судові витрати.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що ІНФОРМАЦІЯ_1 помер батько позивачки - ОСОБА_4 , а ІНФОРМАЦІЯ_2 – її мати – ОСОБА_3 . Після смерті батьків відкрилася спадщина. 20.08.2020 позивачка подала заяву про прийняття спадщини, а 21.10.2024 звернулася до державної нотаріальної контори із заявою про видачу свідоцтва про право на спадщину за законом після смерті матері. Постановою державного нотаріуса від 21.03.2024 позивачці відмовлено у вчиненні нотаріальної дії на тій підставі, що згідно з матеріалами спадкової справи № 72/2020 наявний заповіт на все майно, складений на користь іншої особи та посвідчений Єлизаветівською сільською радою Петриківського району Дніпропетровської області. Позивач вважає, що оспорюваний заповіт є недійсним, оскільки він не був підписаний власноручно заповідачем.
Ухвалою суду від 09.12.2024 відкрито провадження у справі та призначено підготовче судове засідання з викликом сторін.
14.01.2025 до суду надійшов відзив, у якому відповідач зазначає, що позивачка була достеменно обізнана про наявність заповіту та спадкоємиці за ним ще з жовтня 2020 року. Вказана обставина, на думку відповідача, підтверджується матеріалами цивільної справи № 187/1538/19, зокрема текстом ухвали суду від 01.04.2021, у якій містяться відомості про подання відповідачкою (онукою померлої) заяви про прийняття спадщини за заповітом. Враховуючи, що трирічний строк позовної давності сплив у жовтні 2023 року, а позов пред`явлено лише у грудні 2024 року без клопотання про поновлення такого строку, відповідач просить застосувати наслідки пропуску позовної давності та відмовити у задоволенні позову. Щодо вимог про визнання заповіту недійсним, відповідач наголошує на відсутності належних та допустимих доказів на підтвердження цієї позиції.
28.01.2025 до суду надійшла відповідь на відзив, у якій позивачка обґрунтовує дотримання строку звернення до суду тим, що про порушення свого права вона дізналася лише у жовтні 2024 року після отримання офіційної постанови нотаріуса про відмову у видачі свідоцтва про право на спадщину.
Ухвалою суду від 30.01.2025 призначено судову почеркознавчу експертизу, витребувано докази; підготовче провадження продовжено на тридцять днів.
Ухвалою суду від 27.02.2025 витребувано додаткові докази.
Ухвалою суду від 31.03.2025 зупинено провадження у справі до отримання висновку.
Ухвалю суду від 21.05.2025 відновлено провадження у справі для вирішення клопотання експерта про надання додаткових матеріалів необхідних для проведення первинної судової почеркознавчої експертизи; та того ж дня зупинено провадження до отримання висновку експерта.
Після надходження до канцелярії суду через підсистему «Електронний суд» висновку експерта № 932-25 від 28.10.2025 від Дніпропетровського науково-дослідного інституту судових експертиз, 09.12.2025 відновлено провадження у справі.
Під час підготовчого судового засідання відповідачем подавалося клопотання про призначення посмертної комплексної почеркознавчої та технічної експертизи, яке ухвалою суду від 22.12.2025 було залишено без задоволення.
Ухвалою суду від 22.12.2025 закрито підготовче провадження та призначено справу до судового розгляду по суті.
Ухвалою від 02.04.2026 повторне клопотання відповідача про призначення посмертної комплексної почеркознавчої та технічної експертизи та про витребування доказів залишено без задоволення.
Позивач (його представник адвокат Кот Євген Олександрович, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №4970 від 23.10.2020, який діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії АЕ №1353502 від 22.01.2025) у судовому засіданні підтримав позовні вимоги та просив їх задовольнити у повному обсязі. Свою позицію обґрунтував тим, що оспорюваний заповіт є недійсним, оскільки він не був підписаний заповідачем власноручно, що підтверджено висновком судової почеркознавчої експертизи.
Відповідач (його представник – адвокатка Кущ Ольга Миколаївна, свідоцтво про право на заняття адвокатською діяльністю №1850 від 26.05.2008, яка діє на підставі ордеру на надання правничої допомоги серії АЕ №1252212 від 23.12.2024) проти задоволення позову заперечувала, вважаючи позовні вимоги безпідставними. Заперечення обґрунтовує, насамперед, пропуском позивачем строку позовної давності. Крім того, відповідач зазначає, що висновок експерта є неналежним доказом, оскільки дослідження проводилося переважно на основі неофіційних документів (похвальних листів, листівок, табелів 1977-1982 років), які не можуть бути достовірними зразками почерку особи станом на 2019 рік. На думку відповідача, експертом не враховано, що на момент складання заповіту заповідач була особою похилого віку, мала захворювання суглобів та перебувала у стресовому стані, що суттєво вплинуло на координацію рухів і графічні характеристики підпису. Також відповідач зауважує, що за життя заповідач послідовно виявляла волю щодо розпорядження майном, складаючи заповіти на близьких родичів (у 2015 році – на сина, у 2019 році – на онуку), що підтверджує дійсність її намірів.
Надалі 23.04.2026 представник відповідача надала заяву про розгляд справи за їх відсутності.
Фактичні обставини, встановлені судом.
Спадкодавиця ОСОБА_3 , яка померла ІНФОРМАЦІЯ_2 (копія свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 від 10.03.2020) у віці 85 років, була матір`ю позивачки та бабою відповідачки.
Після її смерті відкрилася спадщина на все належне їй майно, зокрема на житловий будинок та земельну ділянку за адресою: АДРЕСА_1 . 
В матеріалах спадкової справи міститься заповіт, який був складений 21.03.2019 від імені ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_2 , посвідчений, ОСОБА_5 , секретарем виконкому Єлизаветівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області, зареєстрований в реєстрі за № 9. Відповідно до змісту заповіту, заповідач на випадок своєї смерті зробила розпорядження, згідно з яким усе належне їй майно, де б воно не було і з чого б воно не складалося, а також усе те, на що вона за законом матиме право на день смерті, усі її майнові права та обов`язки, які належать їй на час посвідчення заповіту та які належатимуть їй на день смерті, вона заповідає своїй онуці – відповідачці у справі. Текст заповіту містить рукописний запис: «Заповіт мною прочитано вголос та підписано власноручно» та підпис від імені ОСОБА_3 
17.03.2020 відповідач звернулася до Петриківської державної нотаріальної контори із заявою про прийняття спадщини за заповітом.
20.08.2020 позивач подала заяву про прийняття спадщини за законом як донька померлої.
21.10.2024 державним нотаріусом Петриківської державної нотаріальної контори Могильною Л.Г. було винесено постанову про відмову у вчиненні нотаріальної дії. Згідно з текстом даного рішення, позивачу було відмовлено у видачі свідоцтва про право на спадщину за законом після померлої ОСОБА_3 на тій підставі, що згідно з даними спадкової справи № 72/2020 наявний заповіт від 21.03.2019, посвідчений секретарем виконкому Єлизаветівської сільської ради, яким спадкодавець заповіла все своє майно іншій особі - онуці відповідачці. Нотаріус констатувала наявність спору між заінтересованими особами щодо дійсності заповіту та прав на спадкове майно, що унеможливило видачу свідоцтва в позасудовому порядку.
Згідно з висновком судової почеркознавчої експертизи № 932-25 від 28.10.2025, підпис від імені ОСОБА_3 та власноручний запис «Заповіт мною прочитано вголос та підписано власноручно» в оспорюваному заповіті виконані не ОСОБА_3 , а іншою особою.
Судом було допитано експерта ОСОБА_6 , який підтвердив свій висновок та пояснив, що ним було встановлено стійкі розбіжності в ознаках почерку, що виходять за межі варіантів підпису заповідача, незважаючи на виявлені несуттєві збіжності, які відносяться в основному до загальних ознак почерку, а окремі ознаки характеризують найбільш загальні ознаки виконання окремих елементів та штрихів почерку та є несуттєвими, на зроблений категоричний висновок не впливають та пояснюються виконанням досліджуваних рукописних записів з наслідуванням справжньому почерку ОСОБА_3 .
Відповідно до ст. 1233 ЦК України заповітом є особисте розпорядження фізичної особи на випадок своєї смерті.
За змістом ст. 1234 ЦК України право на заповіт має фізична особа з повною цивільною дієздатністю. Це право здійснюється особисто; вчинення заповіту через представника не допускається.
Загальні вимоги до форми заповіту визначені ст. 1247 ЦК України, яка передбачає, що заповіт має бути складений у письмовій формі та особисто підписаний заповідачем. Якщо особа не може особисто підписати заповіт, він підписується відповідно до частини четвертої статті 207 цього Кодексу. Заповіт має бути посвідчений нотаріусом або іншими посадовими, службовими особами, визначеними у статтях 1251–1252 цього Кодексу.
Предметом даного спору є дійсність заповіту. Позивачка обґрунтовує свої вимоги тим, що заповідач не підписувала цей документ, а підпис від її імені виконано іншою особою.
Згідно зі статтями 203 та 215 ЦК України загальною підставою недійсності правочину (яким є заповіт) є недодержання в момент його вчинення вимог щодо волевиявлення сторін, форми документа або відповідності закону. Спеціальна норма статті 1257 ЦК України визначає, що заповіт, складений з порушенням вимог щодо його форми та посвідчення, є нікчемним. Крім того, за позовом заінтересованої особи суд визнає заповіт недійсним, якщо буде встановлено, що волевиявлення заповідача не було вільним і не відповідало його волі.
Позивачка подала заяву про прийняття спадщини у встановлені законом строки, а отже, має юридичну заінтересованість у визнанні заповіту недійсним.
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду (частина четверта статті 263 ЦПК України).
При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд, згідно з ч. 4 ст. 263 ЦПК України, враховує висновки, викладені в постановах Верховного Суду. Зокрема, у постановах від 22.01.2020 у справі № 674/461/16-ц та від 18.08.2021 у справі № 551/335/18 Верховний Суд зазначив, що підпис є обов`язковим реквізитом правочину, вчиненого у письмовій формі, який підтверджує наміри особи та фіксує її волевиявлення.
Для встановлення факту власноручного підписання заповіту судом було призначено посмертну судово-почеркознавчу експертизу. Згідно з висновком експерта № 932-25 від 28.10.2025, підпис та рукописний текст «Заповіт мною прочитано вголос та підписано власноручно» у оспорюваному заповіті виконані не ОСОБА_3 , а іншою особою.
Суд відхиляє доводи відповідача про необґрунтованість вказаного висновку через нібито неналежний порівняльний матеріал (зразки 1977–1982 років). Як вбачається з матеріалів експертизи, експертом досліджувалися також оригінали документів зі зразками підпису ОСОБА_3 після 2015, зокрема заповіт від 01.10.2015, заява про видачу паспорта та інші. Таким чином, експерт мав достатню базу для порівняння, враховуючи часовий проміжок, максимально наближений до моменту складання заповіту у 2019 році. Також суд враховує, що під час призначення експертизи відповідач не був позбавлений можливості запропонувати свої питання або надати додаткові зразки підпису заповідача, однак цього не зробив.
Твердження відповідача про необхідність врахування стану здоров`я та похилого віку заповідача суд вважає такими, що не спростовують висновків експертизи. Експерт у ході дослідження провів аналіз умов виконання підпису та встановив стійкі й суттєві розбіжності, що дозволило зробити категоричний висновок про виконання підпису сторонньою особою.
Відповідно до практики Верховного Суду (зокрема, постанови від 03.12.2025 у справі № 299/352/20), заповіт визнається недійсним, якщо встановлено, що він не підписаний власноручно заповідачем, а посвідчувальний напис про причини неможливості особистого підписання (ч. 4 ст. 207 ЦК України) відсутній. Оскільки в оспорюваному заповіті такий напис відсутній, факт виконання підпису іншою особою є безумовною підставою для визнання правочину недійсним.
Щодо клопотання відповідача про призначення повторної комплексної експертизи, яке суд відхилив, суд виходить з того, що згідно зі ст. 113 ЦПК України, повторна експертиза призначається у разі наявності сумнівів у правильності висновку. Відповідачем не надано доказів необґрунтованості висновку № 932-25, а її аргументи зводяться лише до незгоди з його результатом. Той факт, що експерт не зміг відповісти на питання щодо статі чи віку через відсутність методик, не вказує на необґрунтованість висновку за основним питанням. Технічне дослідження (на предмет копіювання чи наведення) втрачає процесуальну доцільність, оскільки вже встановлено, що підпис фізично виконаний іншою особою, а не заповідачем.
Суд не приймає до уваги покази свідка ОСОБА_5 , секретара виконкому, яка посвідчувала заповіт, оскільки згідно ч. 2 ст. 78 ЦПК України (Допустимість доказів) обставини справи, які за законом мають бути підтверджені певними засобами доказування, не можуть підтверджуватися іншими засобами доказування.
Згідно з усталеною судовою практикою, факт підписання документа (або його спростування) є обставиною, яка потребує спеціальних знань. 
Належним доказом, який підтверджує або спростовує факт підписання особою документа, є виключно висновок почеркознавчої експертизи. Покази свідків не можуть вважатися достатніми для встановлення або спростування факту виконання підпису, оскільки вони не володіють науковою методикою ідентифікації почерку.
Будь-які зовнішні обставини, зокрема показання свідків щодо поведінки особи або процедури вчинення правочину, мають лише допоміжне значення для встановлення факту власноручного підписання документа. Висновок експерта, яким встановлено виконання підпису іншою особою, є належним та допустимим доказом, оскільки він ґрунтується на об`єктивному дослідженні матеріальних слідів, а не на людській пам`яті чи суб`єктивному переконанні свідка. Останні не є тими засобами доказування, якими за наявності наукового висновку можуть підтверджуватися обставини щодо автентичності підпису особи.
Відповідно до абзацу 2 частини першої статті 218 ЦК України, заперечення однією із сторін факту вчинення правочину або оспорювання окремих його частин може доводитися письмовими доказами, засобами аудіо-, відеозапису та іншими доказами. Рішення суду не може ґрунтуватися на свідченнях свідків.
Оскільки власноручний підпис є невід`ємним елементом форми та змісту заповіту, показання секретаря сільської ради про те, що вона була очевидцем підписання документа, не можуть спростувати встановлений судовою експертизою факт виконання підпису не заповідачем, а іншою особою.
Стосовно заяви відповідача про застосування позовної давності, суд зазначає таке. 
Згідно зі ст. 261 ЦК України перебіг позовної давності починається від дня, коли особа довідалася або могла довідатися про порушення свого права. Позивачка подала заяву про прийняття спадщини у встановлені законом строки, а у жовтні 2024 року звернулася до нотаріуса за видачею свідоцтва про право на спадщину за законом, де й отримала офіційну відмову у зв`язку з наявністю оспорюваного заповіту. Суд вважає, що саме з цього моменту право позивачки на спадкування було реально порушене, а тому, враховуючи дату звернення до суду, строк позовної давності не є пропущеним.
Враховуючи категоричний висновок судової експертизи, суд дійшов висновку, що оспорюваний заповіт не відображає справжньої волі заповідача, що є підставою для задоволення позовних вимог у повному обсязі. 
Щодо розподілу судових витрат суд зазначає таке.
Відповідно до частини першої статті 141 ЦПК України судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог.
При поданні позовної заяви позивачем сплачено судовий збір у розмірі 1211,20 грн, що підтверджується квитанцією ID 9254-2333-2074-6844 від 01.12.2024.
Також позивачем на виконання ухвали суду від 30.01.2025 сплачено вартість проведення судової почеркознавчої експертизи № 932-25. Вартість експертного дослідження, згідно з рахунком на оплату № 266 від 16.04.2025 та актом № 932-25 попереднього розрахунку вартості виконання висновку експерта, склала 23 748,48 грн. Зазначена сума була сплачена позивачем у повному обсязі 19.05.2025, що підтверджується квитанцією № 247003422 від 19.05.2025.
Загальна сума понесених позивачем судових витрат, підтверджених наявними у справі платіжними документами, становить 24 959,68 грн.
У зв`язку з повним задоволенням позову, згідно вимог ст. 141 ЦПК України, судові витрати підлягають стягненню з відповідача на користь позивача в повному обсязі.
Заяв про стягнення інших судових витрат від сторін не надходило.
Керуючись статтями 4, 12, 81, 89, 133, 141, 258-259, 263-265, 268 Цивільно процесуального кодексу України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 – задовольнити повністю.
Визнати недійсним заповіт, який був складений 21 березня 2019 року від імені ОСОБА_3 на ім`я ОСОБА_2 , посвідчений Ніздрань К. Ю., секретарем виконкому Єлизаветівської сільської ради Петриківського району Дніпропетровської області, зареєстрований в реєстрі за № 9.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 судові витрати у розмірі 24 959,68 (двадцять чотири тисячі дев`ятсот п`ятдесят дев`ять грн 68 коп.) грн, які складаються з судового збору у розмірі 1 211,20 грн та витрати на проведення судово-почеркознавчої експертизи у розмірі 23 748,48 грн.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду.
Повне найменування сторін та інших учасників справи:
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання: АДРЕСА_2 ; РНОКПП НОМЕР_2 .
Відповідач: ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , зареєстроване у встановленому законом порядку місце проживання: АДРЕСА_3 ; РНОКПП НОМЕР_3 .
Третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору: Петриківська державна нотаріальна контора, місцезнаходження просп. П. Калнишевського, 71, селище Петриківка, Дніпровського району, Дніпропетровської області; код ЄДРПОУ 35852371.
Повне судове рішення складено 23.04.2026.

Суддя         І.М. Соловйов