ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04.03.2026 м. Дніпро Справа № 904/4480/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді-доповідача Паруснікова Ю.Б., 
суддів: Верхогляд Т.А., Іванова О.Г., 
секретар судового засідання Абадей М.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Центрального апеляційного господарського суду апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.09.2025 у справі (суддя Мілєва І.В.), повний текст рішення складено 24.09.2025
за позовом Акціонерного товариства «Українська залізниця», м. Київ в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця», Дніпропетровська область, м. Дніпро
до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат», Дніпропетровська область, м. Кривий Ріг
про стягнення 383 472,35 грн, -

ВСТАНОВИВ:

1. Короткий зміст позовних вимог і рішення суду першої інстанції.

13.08.2025 Акціонерне товариство «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (далі – АТ «Українська залізниця» або позивач) звернулося до господарського суду з позовною заявою до Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (далі – ПрАТ «ІнГЗК» або відповідач) про стягнення 383 472,35 грн, з яких: 64 415,18 грн – 3% річних, 319 057,17 грн – інфляційні втрати.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 24.09.2025 позов задоволено частково. 
Стягнуто з ПрАТ «ІнГЗК» на користь АТ «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» 638,38 грн, а саме: 631,02 грн – 3% річних, а також витрати по сплаті судового збору у розмірі 7,36 грн. 
В решті позову відмовлено.

2. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи апеляційної скарги.

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції АТ «Українська залізниця» оскаржує його в апеляційному порядку до Центрального апеляційного господарського суду (далі – ЦАГС) та просить: скасувати оскаржуване рішення щодо часткового задоволення позову та ухвалити нове рішення, яким позов задовольнити у повному обсязі; стягнути з відповідача 3% річних у розмірі 64 415,18 грн та інфляційні втрати 319 057,17 грн; витрати за подання апеляції покласти на відповідача.
В апеляційній скарзі скаржник зазначає, що суд першої інстанції безпідставно частково відмовив АТ «Українська залізниця» у задоволенні позовних вимог про стягнення з ПрАТ «ІнГЗК» 3% річних та інфляційних втрат, дійшовши помилкового висновку, що обов`язок відповідача з оплати виник лише з моменту набрання законної сили рішенням у справі № 904/3194/24. 
На думку апелянта, грошове зобов`язання виникло не з судового рішення, а безпосередньо з укладеного між сторонами договору перевезення та надання послуг, який передбачає обов`язок відповідача підписати накопичувальні картки та відомості плати за користування вагонами не пізніше двох робочих днів з дня їх складення, після чого здійснюється списання коштів з передоплати. 
Неправомірне підписання відповідачем зазначених документів із зауваженнями унеможливило своєчасне списання коштів та спричинило прострочення виконання грошового зобов`язання. 
Скаржник вказує, що відповідно до статей 530, 612, 625 ЦК України прострочення настало після спливу визначеного договором строку, а тому 3% річних та інфляційні втрати підлягають нарахуванню за весь період прострочення – з 24.04.2024 по 08.06.2025. 
Крім того, апелянт наголошує, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, не врахував умов договору та преюдиційні обставини, встановлені рішенням у справі № 904/3194/24, і безпідставно пов`язав виникнення обов`язку зі сплати з датою набрання законної сили судовим рішенням.

3. Короткий зміст вимог та узагальнені доводи відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідач своїм правом на подання відзиву на апеляційну скаргу не скористався.

4. Встановлені судами першої та апеляційної інстанцій обставини справи та визначені відповідно до них правовідносини.

Суд першої інстанції встановив, що преюціальним рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 31.10.2024 у справі № 904/3194/24 (суддя Мілєва І.В.) позов АТ «Українська залізниця» до ПрАТ «ІнГЗК» було задоволено повністю та стягнуто з відповідача 1 919 353,80 грн, з яких 59 924,52 грн – збір за зберігання вантажу та 1 859 429,28 грн – плата за користування вагонами.
Постановою ЦАГС від 04.06.2025 апеляційну скаргу ПрАТ «ІнГЗК» залишено без задоволення, а рішення від 31.10.2024 у справі № 904/3194/24 – без змін. 
09.06.2025 ПрАТ «ІнГЗК» платіжним дорученням № 4500013597 перерахувало на рахунок позивача 1 919 353,80 грн, що підтверджується наданими позивачем реєстром документів зі спеціальним режимом використання (а. с. 91) та довідкою (а. с. 92).
Разом з тим суд врахував положення п. 5.1. Роз`яснень Президії Вищого господарського суду України від 29.09.2008 № 04-5/225, відповідно до яких у разі підписання платником відомостей плати за користування вагонами і контейнерами чи накопичувальних карток із запереченнями залізниця не має права списувати спірні суми з попередньої оплати, а спір підлягає врегулюванню у претензійно-позовному порядку.
Також встановлено, що 30.06.2020 між АТ «Українська залізниця» та ПрАТ «ІнГЗК» укладено договір про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 45-00190905/2020-0001. 
Відповідно до п. 1.4. договору надання послуг підтверджується, зокрема, накопичувальними картками та відомостями плати за користування вагонами, а згідно з п. 2.1.7. договору відповідач зобов`язаний підписати такі документи не пізніше двох робочих днів з дня їх складення. Оплата послуг перевізника здійснюється шляхом списання коштів з внесеної передоплати на підставі підписаних без заперечень документів.
Зі змісту рішення у справі № 904/3194/24 судом встановлено, що відповідач підписав із запереченнями відомості плати за користування вагонами форми ГУ-46 №№ 21049239, 21049236, 22049241, 22049242, 23049243, 23049246, 23049245, 23049244, 24049247, 24049248, 25049249, 25049250, 26049251, 26049252 та накопичувальні картки форми ФДУ-92 №№ 22049062, 24049069, 05059078, 19049050, 20049055, 21049059, 22049060, 22049063, 22049065, 22049066, 30059104, 01069106, 01069107, 01069110, чим унеможливив списання залізницею належних їй коштів у сумі 1 919 353,80 грн у строк, визначений договором.
Позивач, посилаючись на зазначені обставини та положення договору, вказав, що прострочення виконання грошового зобов`язання настало після спливу двох робочих днів з моменту складення відповідних документів, у зв`язку з чим нарахував 3 % річних за період з 24.04.2024 по 08.06.2025 у сумі 64 415,18 грн та інфляційні втрати за той самий період у сумі 319 057,17 грн і звернувся до суду з вимогою про їх стягнення.

5. Оцінка апеляційним господарським судом аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції.

Згідно із ст. 11 ЦК України цивільні права та обов`язки виникають, зокрема, з договорів, інших правочинів, актів цивільного законодавства та у передбачених випадках – з рішення суду. 
Відповідно до статей 525, 526 ЦК України зобов`язання має виконуватися належним чином і в установлений строк, одностороння відмова від зобов`язання не допускається. 
Згідно зі ст. 610 ЦК України порушенням зобов`язання є його невиконання або неналежне виконання, а за ст. 599 ЦК України зобов`язання припиняється належним виконанням.
Частина 1 ст. 326 ГПК України визначає, що судові рішення, які набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України.
Суд першої інстанції правильно виходив з того, що ст. 625 ЦК України встановлює загальні правила відповідальності за порушення грошового зобов`язання, які поширюються на всі його види, якщо інше не передбачено спеціальними нормами.
За змістом ч. 2 ст. 625 ЦК України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
Оцінюючи вимоги про стягнення 3% річних та інфляційних втрат за ст. 625 ЦК України, суд зазначив, що така відповідальність застосовується у разі прострочення грошового зобов`язання. Разом з тим суд дійшов висновку, що укладеним сторонами договором та Правилами розрахунків за перевезення вантажів не визначено строку виконання обов`язку з оплати у випадку наявності спору щодо наданих послуг та їх вартості. 
Оскільки між сторонами існував спір, який вирішено лише у судовому порядку, обов`язок відповідача зі сплати спірної суми, на думку суду першої інстанції, виник саме з дня набрання законної сили рішенням від 31.10.2024 у справі № 904/3194/24, тобто з 04.06.2025.
У зв`язку з цим суд визнав обґрунтованим період прострочення лише з 05.06.2025 по 08.06.2025 та здійснив власний розрахунок 3% річних, визначивши до стягнення 631,02 грн. 
Щодо інфляційних втрат суд зазначив, що за такий короткий період прострочення (05.06.2025– 08.06.2025) інфляційна складова за червень 2025 року не нараховується, а тому в задоволенні вимоги про стягнення 319 057,17 грн інфляційних втрат слід відмовити.
Отже, суд дійшов висновку про часткове задоволення позову та стягнення з відповідача 631,02 грн 3% річних, відмовивши у решті вимог.
Переглядаючи справу за апеляційною скаргою АТ «Українська залізниця», апеляційний господарський суд не погоджується із висновками суду першої інстанції в частині визначення моменту виникнення прострочення грошового зобов`язання, виходячи із такого.
Як зазначалося вище, спірні правовідносини виникли з Договору про надання послуг з організації перевезення вантажів залізничним транспортом № 45-00190905/2020-0001 від 30.06.2020, укладеного між позивачем та ПрАТ «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат». Саме цей договір, а не судове рішення у справі № 904/3194/24, є правовою підставою виникнення грошового зобов`язання відповідача щодо сплати за користування вагонами та збору за зберігання вантажів, адже судове рішення лише підтвердило наявність заборгованості та факт її невиконання, але не породило нового зобов`язання.
Апеляційний суд звертає увагу, що відповідно до умов договору (зокрема пунктів 1.4., 2.1.4., 2.1.7.) та встановленого порядку розрахунків, відповідач зобов`язаний був оплатити надані позивачем послуги не пізніше двох робочих днів з моменту оформлення відомостей плати за користування вагонами та накопичувальних карток.
Незгода боржника з нарахуваннями не змінює моменту настання строку виконання грошового зобов`язання та не відтерміновує початок прострочення.
Колегія суддів наголошує, що відповідно до ст. 625 ЦК України інфляційні втрати та 3 % річних є способом захисту майнового права кредитора і нараховуються за весь час прострочення виконання грошового зобов`язання незалежно від наявності відповідної умови в договорі. Такі нарахування мають компенсаційний характер і спрямовані на відновлення порушеного балансу інтересів сторін.
Обов`язок зі сплати інфляційних втрат та процентів річних виникає у боржника з факту прострочення виконання грошового зобов`язання, а не з моменту набрання законної сили судовим рішенням про стягнення основного боргу.
Таким чином, апеляційний суд дійшов висновку, що суд першої інстанції неправильно застосував норми матеріального права, безпідставно пов`язавши початок перебігу прострочення з датою набрання законної сили рішенням у справі № 904/3194/24. Насправді прострочення розпочалося після спливу двох робочих днів з моменту оформлення відповідних відомостей плати та накопичувальних карток, а отже інфляційні втрати та 3 % річних підлягають нарахуванню за весь період невиконання зобов`язання – з 24.04.2024 включно по день, що передував дню фактичної оплати 08.06.2025.
З огляду на викладене та у зв`язку з неправильним визначенням судом першої інстанції моменту прострочення зобов`язання, апеляційний господарський суд визнає доводи апеляційної скарги обґрунтованими, а висновки місцевого господарського суду щодо початку перебігу строку прострочення помилковими, що є підставою для скасування рішення в частині відмови у задоволенні позову й ухвалення нового рішення про стягнення з відповідача інфляційних втрат та 3 % річних у повному обсязі, а саме: 64 415,18 грн – 3 % річних за період з 24.04.2024 по 08.06.2025 та 319 057,17 грн – втрат від інфляції за період з травня 2024 по травень 2025 року включно.

6. Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ч. 2 ст. 275 ГПК України, суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право, зокрема, скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині.
Згідно з ч. 1 ст. 277 ГПК України підставами для скасування або зміни рішення суду першої інстанції є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків суду фактичним обставинам справи, а також неправильне застосування норм матеріального права.
Висновки суду першої інстанції про відмову в задоволенні позовних вимог про стягнення втрат від інфляції у сумі 319 057,17 грн, а також часткове задоволення позову про стягнення 3% річних лише у сумі 631,02 грн, не відповідають фактичним обставинам справи.
Доводи апеляційної скарги АТ «Українська залізниця» підлягають задоволенню, оскільки суд першої інстанції помилково відмовив у задоволенні позовних вимог у частині стягнення інфляційних втрат та більшої частини 3 % річних, неправильно визначивши момент виникнення прострочення грошового зобов`язання.

7. Судові витрати.

Відповідно до ст. 129 ГПК України судові витрати по сплаті судового збору за подання позовної заяви та апеляційної скарги в повному обсязі слід покласти на відповідача – ПрАТ «ІнГЗК».

Керуючись статтями 129, 269, 275, 277, 281-283 Господарського процесуального кодексу України, Центральний апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства «Українська залізниця» – задовольнити.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 24.09.2025 у справі № 904/4480/25 – скасувати і ухвалити нове судове рішення.
Позовну заяву Акціонерного товариства «Українська залізниця» в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» - задовольнити в повному обсязі.
Стягнути з Приватного акціонерного товариства «Інгулецький гірничо-збагачувальний комбінат» (50102, Дніпропетровська область, місто Кривий Ріг, вулиця Рудна, будинок 47; код ЄДРПОУ 00190905) на користь Акціонерного товариства «Українська залізниця» (03680, Київська область, місто Київ, вулиця Єжи Ґедройця, будинок 5; код ЄДРПОУ 40075815) в особі Регіональної філії «Придніпровська залізниця» Акціонерного товариства «Українська залізниця» (49602, Дніпропетровська область, місто Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, будинок 108; код ЄДРПОУ 40081237) 64 415,18 грн (Шістдесят чотири тисячі чотириста п`ятнадцять гривень 18 копійок) – 3% річних; 319 057,17 грн (Триста дев`ятнадцять тисяч п`ятдесят сім гривень 17 копійок) – втрат від інфляції; 4 601,67 грн (Чотири тисячі шістсот одну гривню 67 копійок) – судового збору за подання позовної заяви; 6 902,50 грн (Шість тисяч дев`ятсот дві гривні 50 копійок) – судового збору за подання апеляційної скарги.
Видачу відповідного наказу доручити Господарському суду Дніпропетровської області.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Повний текст постанови складено 04.03.2026.

Головуючий суддя Ю.Б. Парусніков

Судді: Т.А. Верхогляд

О.Г. Іванов