П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

Справа № 120/3789/25 
Головуючий у 1-й інстанції: Крапівницька Н. Л. 
Суддя-доповідач: Капустинський М.М. 
07 квітня 2026 року 
м. Вінниця
Сьомий апеляційний адміністративний суд у складі колегії:
головуючого судді: Капустинського М.М. 
суддів: Сапальової Т.В.  Шидловського В.Б. 

розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09 січня 2026 року у справі за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії, 
В С Т А Н О В И В :
ОСОБА_1 звернувся до Вінницького окружного адміністративного суду з позовом до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною, зобов`язання вчинити дії.
Позовні вимоги мотивовані протиправністю дій відповідача щодо не нарахування і невиплати додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, за період з 18.09.2024 року по 25.10.2024 року включно.
Рішенням Вінницького окружного адміністративного суду від 09 січня 2026 року у задоволенні позову відмовлено.
Не погоджуючись з рішенням суду, позивач подав апеляційну скаргу, в якій посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права просить скасувати рішення суду першої інстанції та ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.
Зазначає, що висновки, викладені в оскаржуваному рішенні суду першої інстанції, не відповідають фактичним обставинам справи, сформовані з невірним встановленням обставин справи, що має наслідком ухвалення рішення з неправильним застосуванням до спірних правовідносин норм матеріального права.
Вказує, що суд першої інстанції помилково дійшов висновку, що Позивачем до тексту позовної заяви не долучено доказів на підтвердження обставин отримання поранення (22.08.2024) під час захисту Батьківщини. Натомість суд першої інстанції залишив поза увагою:
- обставини отримання Позивачем поранення (22.08.2024) під час захисту Батьківщини не були спірним питанням в межах даної справи та не заперечувались Відповідачем;
- спірним питанням у даній справі є правомірність відмови Відповідача у виплаті додаткової винагороди у зв`язку із перебуванням Позивача за реабілітаційному лікуванні;
- наявні в матеріалах справи документи, підтверджують обставини отримання Позивачем поранення (22.08.2024) під час захисту Батьківщини, а саме довідка про обставини травми від 26.08.2024 №50/08/14-4 та медична характеристика ОСОБА_2 від 09.12.2024.
Вважає, що Позивач набув право на виплату додаткової винагороди, передбачену Постановою №168, у розмірі 100 000,00 гривень в розрахунку на місяць за час перебування на стаціонарному лікуванні після поранення, отриманого під час захисту Батьківщини, що кореспондує обов`язку Відповідача нарахувати та виплатити відповідну винагороду за вказаний період часу.
Враховуючи, що рішення суду першої інстанції ухвалено в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін (у порядку письмового провадження), суд апеляційної інстанції в порядку п.3 ч.1 ст.311 КАС України розглядає справу без повідомлення учасників справи (в порядку письмового провадження) за наявними у справі матеріалами, оскільки справу може бути вирішено на підставі наявних у ній доказів.
Проаналізувавши вимоги та підстави апеляційної скарги, вивчивши матеріали справи в їх сукупності, проаналізувавши правильність застосування судом першої інстанції норм матеріального та процесуального права, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з огляду на наступне.
Як встановлено судом першої інстанції та підтверджено матеріалами справи, що відповідно до довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) №50/08/14-4 від 26.08.2024, виданої Військовою частиною НОМЕР_1 ОСОБА_1 , 22.08.2024 одержав поранення: ВП від 22.08.2024, ВОДП правої верхньої та нижньої кінцівки, ВОСП грудної клітини з обох сторін (не проникаючі). Точкові ВОСП обличчя, вертеброгенна лівобічна радіулопатія, АКБТ, гостра нейросенсорна преглуховатість. За обставин: близько 08:40 год. 22.08.2024 під час виконання бойових завдань в районі н.п.Дронівка, Бахмутського району, Донецької області, в результаті обстрілу ствольної артилерії по північно-західній околиці н.п.Дронівка, отримав поранення. Поранення отримано під час виконання службово-бойових завдань, у зоні проведення бойових дій, та не пов`язане з вчиненням ним кримінального чи адміністративного правопорушення і не є наслідком вчинення ним дій у стані алкогольного, наркотичного, токсичного сп`яніння, або навмисного спричинення собі тілесного ушкодження чи самогубства. Перебував в засобах бронезахисту.
Як зазначає позивач, 22.08.2024, внаслідок отриманого під час участі в бойових діях поранення, позивач був госпіталізований до КНП «Покровська ЦРЛ ДОР» та в подальшому, 28.08.2024, переведений до терапевтичного відділення ДУ «ТМО МВС України по Вінницькій області».
Згідно з випискою №24/1102 з медичної карти стаціонарного хворого від 17.09.2024 ОСОБА_1 рекомендовано курс реабілітаційного лікування в ДУ «ТМО МВС України по Вінницькій області».
З 18.09.2024 по 04.10.2024 позивач проходив стаціонарне лікування у неврологічному відділенні ДУ «ТМО МВС України по Вінницькій області». За результатом стаціонарного лікування в ДУ «ТМО МВС України по Вінницькій області» позивачу рекомендовано лікування в медичному реабілітаційному центрі МВС України «Південний Буг» строком на 21 день. Вказане підтверджується випискою №24/1219 з медичної карти стаціонарного хворого від 04.10.2024.
Згідно направлення лікаря ДУ «ТМО України по Вінницькій області» позивач був переміщений 18.09.2024 до відділення реабілітації ДУ «ТМО МВС України по Вінницькій області», а з 05.10.2024 в медичний реабілітаційний центр МВС України «Південний Буг» для проходження реабілітаційного лікування в умовах стаціонару, де перебував по 25.10.2024 включно.
Позивач вважає, що відповідачем допущено протиправну бездіяльність щодо не нарахування та невиплати додаткової винагороди, встановленої постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 року "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, за період з 18.09.2024 року по 25.10.2024 року включно.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з необґрунтованості вимог позивача, відтак і відсутності підстав для задоволення позовних вимог.
Колегія суддів не погоджується з висновком суду першої інстанції по суті спору та, відповідно до ч.1 ст.308 КАС України, переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Так, відмовляючи в задоволенні позовних вимог суд першої інстанції виходив з того, що Позивачем не надано до суду довідки військово-лікарської комісії, виданої за результатом пройденого Позивачем лікування, оскільки, саме така довідка є єдиним допустимим доказом факту перебування Позивача на стаціонарному лікуванні пов`язаному з отриманням останнім поранення під час захисту Батьківщини.
Надаючи оцінку правовідносинам сторін, колегія суддів вважає за необхідне зазначити, що висновки суду першої інстанції не відповідають фактичним обставинам справи та стосуються не лише предмету спору.
Так, Відповідач, не заперечуючи факту отримання Позивачем поранення (22.08.2024) під час захисту Батьківщини, визначив єдину підставу для відмови у виплаті Позивачу додаткової винагороди в період з 18.09.2024 по 25.10.2025 - перебування останнього на «реабілітаційному», а не на «стаціонарному лікуванні». 
Відтак, в межах даної справи суду належить дослідити питання законності відмови Відповідача у виплаті додаткової винагороди у зв`язку з перебуванням Позивача у визначений період на «реабілітаційному» лікуванні.
Частиною 2 ст.11 та частиною 3 ст.27 Закону України «Про реабілітацію у сфері охорони здоров`я» від 03.12.2020 №1053-ІХ передбачено, що реабілітація (реабілітаційне лікування) може надаватись у стаціонарних та амбулаторних умовах.
Тобто «реабілітаційне» лікування є видом лікування, яке залежить від обсягу і виду медичної допомоги, що надається хворому (реабілітаційне лікування - реабілітаційні заходи спрямовані на відновлення роботи організму хворого: масажі, заняття з фізіотерапевтом, вживання лікарських препаратів тощо; хірургічне лікування - хірургічне втручання в організм хворого, подальше загоєння післяхірургічних ран, медикаментозне лікування тощо).
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції посилається на Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 року №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (Далі - Порядок №260).
Вказаний Порядок №260 визначає особливості виплати грошового забезпечення військовослужбовцям саме Збройних Сил України.
В той же час Позивач проходить військову службу у підрозділах Національної гвардії України, порядок і особливості виплати грошового забезпечення яким визначено Інструкцією про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затвердженою наказом Міністра внутрішніх справ України №200 від 15.03.2018 (Зареєстровано в Міністерстві юстиції України 05.04.2018 за №405/31857) (Далі - Інструкція №200) та Особливостями виплати військовослужбовцям Національної гвардії України винагород, передбачених постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницькою складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану», затверджених наказом Міністерства внутрішніх справ України 01.09.2023 №729 (Далі - Особливості №729).
З урахуванням викладеного суд зазначає, що приписи Порядку №260 не можуть бути застосовані до спірних правовідносин, а підлягають застосуванню приписи Інструкції №200 та Особливостей №729.
Пунктом 1-1 Постанова №168, в редакції станом на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Національної гвардії (Далі - військовослужбовці), які беруть безпосередню участь у бойових діях або здійсненні заходів, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації протії України, перебуваючи безпосередньо в районах їх здійснення, на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, щомісяця виплачується додаткова винагорода у розмірі 100 000,00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Абзацом 3 пункту 1-2 Постанова №168 передбачено, що виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників). Відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди у розмірі 100 000,00 гривень до таких наказів включаються особи, зазначені у пунктах 1 та 1-1, у тому числі такі, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, .... перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одною лікарняною закладу охорони здоров`я до іншого.
Аналогічна норма міститься в пункті 14 Особливостей №729.
Отже, на час виникнення спірних правовідносин, а саме у період з 18.09.2024 по 25.10.2024 військовослужбовцям Національної гвардії України, які у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) рішенням уряду гарантовано виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000,00 гривень в розрахунку на місяць. Підставою для нарахування та виплати такої винагороди є відповідний наказ командира.
Таким чином, передумовою для набуття права на отримання збільшеного розміру додаткової грошової винагороди в 100 000,00 гривень, Постанова №168 та Особливості №729 передбачають настання двух юридично-значимих фактів:
- перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я;
- вказане лікування спричинене пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини.
22.08.2024, внаслідок отриманого під час участі в бойових діях поранення, Позивач був госпіталізований до КНП «Покровська ЦРЛ ДОР» та в подальшому, 28.08.2024, переведений до терапевтичного відділення ДУ «ТМО МВС України по Вінницькій області».
Згідно з випискою №24/1102 з медичної карти стаціонарного хворого від 17.09.2024 ОСОБА_3 рекомендовано курс реабілітаційного лікування в ДУ «ТМО МВС України по Вінницькій області».
З 18.09.2024 по 25.10.2024 Позивач проходив стаціонарне лікування у неврологічному відділенні ДУ «ТМО МВС України по Вінницькій області». За результатом стаціонарного лікування в ДУ «ТМО МВС України по Вінницькій області» Позивачу рекомендовано лікування в Медичному реабілітаційному центрі МВС України «Південний Буг» строком на 21 день. Вказане підтверджується випискою №24/1219 з медичної карти стаціонарного хворого від 04.10.2024.
А тому, не перериваючи лікування після поранення отриманого 22.08.2024, згідно направлення лікаря ДУ «ТМО України по Вінницькій області» ОСОБА_6, та ОСОБА_4 Позивач був переміщений 18.09.2024 до відділення реабілітації ДУ «ТМО МВС України по Вінницькій області», а 05.10.2024 до Медичного реабілітаційного центру МВС України «Південний Буг» для проходження реабілітаційного лікування в умовах стаціонару, де перебував по 25.10.2024 включено.
Таким чином, у спірний період з 18.09.2024 по 25.10.2024 Позивач перебував на стаціонарному лікуванні у ДУ «ТМО МВС України по Вінницькій області» та Медичному реабілітаційному центрі МВС України «Південний Буг», що підтверджується випискою №24/1219 з медичної карти стаціонарного хворого від 04.10.2024 та випискою з медичної карти стаціонарного хворого від 25.10.2024.
Вказані документи складені у спосіб та у формі, визначеній Нормативно-правовими актами, підписані уповноваженою на те посадовою особою та породжують відповідні юридичні наслідки.
Перелік видів закладів охорони здоров`я затверджено наказом Міністерства охорони здоров`я України від 28.10.2002 №385.
Відповідно до вказаного Переліку Територіальне медичне об`єднання та кличний реабілітаційний центр віднесено до багатопрофільних лікарняних закладів_охорони здоров`я.
Частиною 2 ст.11 та частиною 3 ст.27 Закону України «Про реабілітацію у сфері охорони здоров`я» від 03.12.2020 №1053-IX передбачено, що реабілітація (реабілітаційне лікування) може надаватись у стаціонарних та амбулаторних умовах.
Відповідно до виписки № 24/1219 з медичної карти стаціонарного хворого від 04.10.2024 та виписки з медичної карти стаціонарного хворого від 25.10.2024 під час проходження реабілітації у ДУ «ТМО МВС України по Вінницькій області» та Медичному реабілітаційному центрі МВС України Південний Буг» Позивач перебував на лікуванні в умовах стаціонару.
З урахуванням вищевикладеного слід прийти до висновку, що період перебування Позивача на реабілітаційному лікуванні з 18.09.2024 по 25.10.2024 слід вважати «стаціонарним лікуванням» в розумінні приписів Постанови № 168 та п.14 Особливостей №729.
Зі змісту виписки №24/1219 з медичної карти стаціонарного хворого від 04.10.2024 та виписки з медичної карти стаціонарного хворого від 25.10.2024 вбачається, що причиною госпіталізації Позивача є наслідки поранення, отриманого останнім 22.08.2024.
Відповідно до довідки про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 26.08.2024 №50/08/14-4, вказане поранення отримане Позивачем під час безпосередньої участі в бойових діях, під час захисту Батьківщини.
Крім того зі змісту інших медичних документів, які знаходяться в розпорядженні Позивача та долучені ним до позовної заяви, можна встановити безперервність проходження ОСОБА_5 стаціонарного лікування у період з 22.08.2024 по 25.10.2024.
Тому, Позивач набув право, на виплату додаткової грошової винагороди в розмірі 100 000,00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я у період з 18.09.2024 по 25.10.2024 включно, що кореспондує обов`язку Відповідача нарахувати та виплатити відповідну винагороду за вказаний період.
При цьому, суд звертає увагу на те, що ні Постанова №168, ні Особливості №729 не передбачають такої обов`язкової умови для проведення виплати додаткової винагороди за час перебування на стаціонарному лікуванні, як наявність висновку (довідки) військово-лікарської комісії (Далі - ВЛК).
Виплата додаткової винагороди на підставі висновку (постанови) ВЛК здійснюється виключно за час перебування у відпустці для лікування після поранення, а не за час стаціонарного лікування.
Вказане підтверджуються і тим фактом, що в періоди з 22.08.2024 по 17.09.2024 (період перебування Позивача на стаціонарному лікуванні в терапевтичному і неврологічному відділенням), Відповідач здійснював нарахування та виплату ОСОБА_3 додаткової винагороди без наявності висновку ВЛК та на підставі довідки про обставини травми від 26.08.2024 №50/08/14-4.
Відтак висновки суду першої інстанції про те, що відсутність висновку (постанови) ВЛК, наданого за результатами медичною огляду після отриманого Позивачем поранення (22.08.2024), позбавляє ОСОБА_2 права на отримання додаткової винагороди за час стаціонарного лікування суперечать приписам норм абзацу 3 пункту 1-2 Постанови №168 та п.14 Особливостей №729.
У відповідності із ст.242 КАС України рішення суду повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Відповідно до п.2 ч.1 ст.315 КАС України за наслідками розгляду апеляційної скарги на судове рішення суд апеляційної інстанції має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове судове рішення у відповідній частині або змінити судове рішення.
Згідно ч.1 ст.317 КАС України, підставами для скасування судового рішення суду першої інстанції повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни рішення є: неповне з`ясування судом обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Зважаючи на те, що рішення суду першої інстанції є незаконним та необґрунтованим, що призвело до неправильного вирішення справи, рішення суду першої інстанції належить скасувати і ухвалити нове рішення, яким задовольнити позовні вимоги.

Керуючись ст.ст. 243, 250, 308, 310, 315, 317, 321, 322, 325, 329 КАС України, суд 
У Х В А Л И В :
апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити повністю.
Рішення Вінницького окружного адміністративного суду від 09 січня 2026 року скасувати.
Прийняти нову постанову. Адміністративний позов ОСОБА_1 задовольнити.
Визнати протиправною бездіяльність військової частині НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, встановленої пунктом 1-1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім"ям під час дії воєнного стану" за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здорпов"я, у зв"язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов"язаним із захистом Батьківщини за період з 18 вересня 2024 року по 25 жовтня 2025 року.
Зобов"язати військову частину НОМЕР_1 Національної гвардії України здійснитии нарахування та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, встановлену пунктом 1-1 постанови Кабінету Міністрів України №168 від 28 лютого 2022 року "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім"ям під час дії воєнного стану" за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров"я, у зв"язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов"язаним із захистом Батьківщини за період з 18 вересня 2024 року по 25 жовтня 2025 року у розмірі 100000,00 грн. на місяць. 

Постанова суду набирає законної сили з дати її ухвалення та може бути оскаржена в касаційному порядку згідно зі ст.ст. 328, 329 КАС України.

Головуючий	 		Капустинський М.М.	
 	 	 	 	
Судді	 	  	Сапальова Т.В.    Шидловський В.Б.