Справа № 522/24855/25
Провадження № 2/522/1208/26
РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
11 березня 2026 року          м. Одеса
Приморський районний суд м. Одеси у складі:
головуючої судді - Косіциної В.В., 
розглянувши на підставі наявних матеріалів цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, третя особа – Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту,-
ВСТАНОВИВ:
13 листопада 2024 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла позовна заява ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа – Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту, у якій позивач просить скасувати арешт з об`єкта нерухомого майна, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , зареєстрований 27 травня 2019 року за №8750361 Другим Приморським відділом державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції.
За результатами автоматизованого розподілу справи між суддями, справа передана на розгляд судді Косіциній В.В.
Ухвалою суду від 14 листопада 2026 року провадження у справі відкрито. Встановлено, що розгляд справи здійснюватиметься в порядку загального позовного провадження. Підготовче засідання по справі призначено на 10 грудня 2026 року.
10 грудня 2025 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_1 про залучення співвідповідача, у якій заявник просить виключити зі складу відповідача ОСОБА_2 та залучити в якості відповідача Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області. Розгляд клопотання заявниця просить здійснити за її відсутності.
У підготовче засідання, призначене на 10 грудня 2025 року учасники справи – не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.
Ухвалою суду від 10 грудня 2025 року заяву ОСОБА_1 про залучення співвідповідача – задоволено, виключено зі складу відповідача ОСОБА_2 та залучено в якості відповідача Головне управління Державної казначейської служби України в Одеській області
Підготовче засідання по справі відкладено на 17 грудня 2025 року та яке було відкладено на 02 лютого 2026 року.
02 лютого 2026 року до Приморського районного суду м. Одеси надійшла заява ОСОБА_1 , у якій заявниця просила закрити підготовчий розгляд справи.
У підготовче засідання, призначене на 02 лютого 2026 року учасники справи – не з`явилися, хоча належним чином повідомлялися про дату, час та місце судового розгляду.
Ухвалою суду від 02 лютого 2026 року закрито підготовче провадження у справі. Справу призначено до судового розгляду на 02 березня 2026 року.
20 лютого 2026 року до Приморського районного суду м. Одеси від ГУ ДКС України в Одеській області надійшов відзив, у якому відповідач просив відмовити у задоволенні позову у повному обсязі.
У судове засідання, призначене на 09 лютого 2026 року учасники справи – не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду.
Будь яких інших заяв або клопотань від учасників справи – не надходило.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Відповідно до ч. 4,5 ст. 268 ЦПК України, У разі неявки всіх учасників справи у судове засідання, яким завершується розгляд справи, або у разі розгляду справи без повідомлення (виклику) учасників справи суд підписує рішення (повне або скорочене) без його проголошення. Датою ухвалення рішення є дата його проголошення (незалежно від того, яке рішення проголошено - повне чи скорочене). Датою ухвалення рішення, ухваленого за відсутності учасників справи, є дата складення повного судового рішення.
Враховуючи те, що учасники справи у судове засідання – не з`явилися, хоча були належним чином повідомлені про дату, час та місце судового розгляду, а неявка учасників справи у судове засідання не перешкоджає розгляду справи по суті, ухвалою суду, занесеною до протоколу судового засідання суд перейшов до стадії ухвалення рішення. Встановлено, що текст рішення буде проголошено 11 березня 2026 року.
Суд дослідивши матеріали справи встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 на підставі свідоцтва про право власності, що видане 23 січня 2007 року Управлінням житлово-комунального господарства та паливно-енергетичного комплексу Одеської міської ради №р.8-20073 є власником квартири АДРЕСА_2 , що підтверджується інформаційною довідкою з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно, Державного реєстру Іпотек, Єдиного реєстру заборон відчуження об`єктів нерухомого майна щодо об`єкта нерухомого майна від 10.12.2025 року №455866605.
Вироком Приморського районного суду м. Одеси від 09 липня 2008 року у справі №1-1288/08, ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_2 визнано винним у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч.1 ст.309 КК України а накладено на нього штраф у розмірі 900,00 гривень.
27 травня 2009 року Одеською філією державного підприємства «Інформаційний центр» Міністерства юстиції України» на підставі виконавчого листа, що виданий Приморським районним судом м. Одеси 05 вересня 2008 року у справі №1-1288/08 прийнято рішення №8750361 про накладення арешту на квартиру АДРЕСА_3 , що належить на праві власності ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Тобто, на підставі виконавчого листа, що виданий Приморським районним судом м. Одеси 05 вересня 2008 року у справі №1-1288/08 було накладено арешт на майно особи, відмінної від тієї, щодо якого вироком Приморського районного суду м. Одеси від 09 липня 2008 року у справі №1-1288/08 було застосовано покарання у вигляді штрафу.
ІНФОРМАЦІЯ_3 ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 помер, що підтверджується копією свідоцтва про смерть серії НОМЕР_1 .
ОСОБА_1 є донькою померлого ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що підтверджується копією свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 та копією свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_3 .
Після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 відкрилася спадщина, в тому числі на квартиру АДРЕСА_2 .
Згідно довідки приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу – Каракуліної Олени Миколаївни від 04.11.2025 року №105/01-16, єдиним спадкоємцем, який прийняв спадщину після смерті ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , що помер ІНФОРМАЦІЯ_4 є ОСОБА_1 .
Листом приватного нотаріуса Одеського міського нотаріального округу – Каракуліної Олени Миколаївни від 04.11.2025 року №100/01/16 ОСОБА_1 повідомлено про те, що свідоцтво про право на спадщину видати неможливо з огляду на наявність обтяження нерухомого майна.
Щодо належного відповідача, суд зазначає наступне.
У відзиві на позовну заяву ГУ ДКС України в Одеській області зазначає про те, що орган казначейства не є належним відповідачем у справі, оскільки, ГУ ДКС України в Одеській області в жодних правовідносинах з ОСОБА_1 не перебувало, жодних прав та законних інтересів не порушувало, є самостійною юридичною особою та не може нести відповідальність за вчинені дії чи бездіяльності іншими держаними органами.
Проте, з зазначеними доводами суд не погоджується з огляду на наступне.
Верховний Суд у своїх постановах, зокрема, від 03 травня 2022 року у справі № 711/3591/21, від 29 червня 2023 року у справі № 208/9810/21, в постановах Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18, від 05 травня 2020 року у справі № 554/8004/16 неодноразово зазначав, що відповідачем у справах про зняття арешту, накладеного в межах виконавчого провадження, є боржник або особа, в чиїх інтересах провадилось стягнення та накладено арешт, тобто стягувач.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 08 листопада 2019 року у справі № 643/3614/17 (провадження № 14-479цс19) дійшла висновку про те, що вимоги про звільнення майна з-під арешту, що ґрунтуються на праві власності на нього, виступають способом захисту зазначеного права (різновидом негаторного позову) і виникають з цивільних правовідносин, відповідно до частини першої статті 19 ЦПК України можуть бути вирішені судом цивільної юрисдикції (пункт 37). Відповідно до частини першої статті 59 Закону України «Про виконавче провадження» особа, яка вважає, що майно, на яке накладено арешт, належить їй, а не боржникові, може звернутися до суду з позовом про визнання права власності на це майно і про зняття з нього арешту. У постанові Великої Палати Верховного Суду від 26 листопада 2019 року у справі № 905/386/18 (провадження № 12-85гс19) зазначено, що відповідачем у справах за позовами про звільнення з-під арешту майна є боржник або особа, в інтересах якої накладено арешт на майно у виконавчих провадженнях, оскільки задоволення такого позову може безпосередньо вплинути на права та законні інтереси сторін спірних відносин щодо такого майна. При цьому орган державної виконавчої служби у відповідних випадках може залучатися судом до участі у справах як третя особа, яка не заявляє самостійних вимог на предмет спору. Таким чином, позов про зняття арешту з майна може бути пред`явлений власником, а також особою, яка володіє на підставі закону чи договору або іншій законній підставі майном, що не належить боржнику (речове право на чуже майно). Відповідачами у справі є боржник, особа, в інтересах якої накладено арешт на майно, а в окремих випадках - особа, якій передано майно, якщо воно було реалізоване. Як третю особу, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору, має бути залучено відповідний орган державної виконавчої служби, а також відповідний податковий орган, банк та іншу фінансову установу, які у випадках, передбачених законом, виконують судові рішення. Такий саме висновок щодо застосування норм права міститься у постанові Великої Палати Верховного Суду від 11 грудня 2019 року (провадження № 11-680апп19).
Предметом позову є зняття арешту з майна, накладеного на майно особи відмінної від тієї, щодо якого вироком Приморського районного суду м. Одеси від 09 липня 2008 року у справі №1-1288/08 було застосовано покарання у вигляді штрафу. При цьому, такий арешт було накладено в процесі виконавчого провадження з примусового виконання вироку Приморського районного суду м. Одеси від 09 липня 2008 року у справі №1-1288/08, яким до винної особи було застосовано покарання у вигляді штрафу.
Тому, саме орган Казначейської служби за місцем знаходження судової установи є тією особою, на рахунки якої мав надійти стягнутий судом штраф, тобто в даному випадку це є Головне управління Державної казначейської служби України у Одеській області.
Стаття 41 Конституції України закріплює положення про те, що кожен має право володіти, користуватися і розпоряджатися своєю власністю, результатами своєї інтелектуальної, творчої діяльності. Ніхто не може бути протиправно позбавлений права власності. Право приватної власності є непорушним.
Положення статті 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, ратифікованої Україною 17.07.97, кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
Як свідчить практика Європейського суду з прав людини (далі ЄСПЛ), найчастіше втручання в право власності фізичних та юридичних осіб відбувається з боку державних органів, зокрема, органів виконавчої влади, іноді органів законодавчої й судової влади, шляхом прийняття законодавчих актів чи при винесенні незаконного рішення суду, тоді як ст.1 Першого Протоколу до Європейської конвенції з прав людини забороняє будь-яке невиправдане втручання державних органів.
Практика ЄСПЛ визначає, що стаття 1 Протоколу 1, яка спрямована на захист особи (юридичної особи) від будь-якого посягання держави на право володіти своїм майном, також зобов`язує державу вживати необхідні заходи, спрямовані на захист права власності (рішення по справі «Броньовський (Broniowski) проти Польші» від 22.06.2004р.).
Згідно листа Приморського ВДВС у м. Одесі ПМУМЮ (м. Одеса) від 19.02.2025 року №25902, надати інформацію про те, в рамках якого виконавчого провадження було накладено арешт від 27.05.2009 року №8750361 на нерухоме майно, що належить ОСОБА_2 не вбачається за можливе через те, що таке виконавче провадження закінчене та знищене.
Згідно інформації, наявної в Єдиному реєстрі боржників та Автоматизованої системи виконавчого провадження, відомості про незакінчені виконавчі провадження, боржником за якими є ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 – відсутні.
Виходячи із викладеного, суд вбачає, що арешт майна порушує права позивача, внаслідок чого вона, як спадкоємець ОСОБА_2 позбавлена можливості оформити у встановленому законом порядку спадкові права.
В постановах Верховного Суду у складі колегій суддів Першої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 липня 2021 року у справі № 2-356/12 (провадження № 61-5972св19), від 03 листопада 2021 року у справі № 161/14034/20 (провадження № 61-1980св21), від 22 грудня 2021 року у справі № 645/6694/15-ц (провадження № 61-18160св19), від 26 січня 2022 року у справі № 127/1541/14-ц (провадження № 61-2829св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 18 січня 2023 року у справі № 127/1547/14-ц (провадження № 61-12997св21), в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Третьої судової палати Касаційного цивільного суду від 09 січня 2023 року у справі № 2-3600/09 (провадження № 61-12406св21) викладено правовий висновок про те, що наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту на майно боржника, за умови відсутності виконавчого провадження та майнових претензій з боку стягувача, є невиправданим втручанням у право особи на мирне володіння своїм майном.
Тому, враховуючи те, що підставі виконавчого листа, що виданий Приморським районним судом м. Одеси 05 вересня 2008 року у справі №1-1288/08 було накладено арешт на майно особи, відмінної від тієї, щодо якого вироком Приморського районного суду м. Одеси від 09 липня 2008 року у справі №1-1288/08 було застосовано покарання у вигляді штрафу, беручи до уваги наявність протягом тривалого часу нескасованого арешту майна ОСОБА_2 , спадкоємцем якого є ОСОБА_1 та відсутність відкритого виконавчого провадження, що на думку суду є невиправданим втручанням у право позивача на мирне володіння своїм майном, оскільки, перешкоджає позивачці у оформленні спадкових прав, суд доходить до висновку про наявність підстав для задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Керуючись ст.ст. 131, 210, 223, 247, 255-256, 353 ЦПК України, суд, -
УХВАЛИВ:
Позовну ОСОБА_1 до Головного управління Державної казначейської служби України в Одеській області, третя особа – Приморський відділ державної виконавчої служби у місті Одесі Південного міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Одеса) про зняття арешту– задовольнити.
Скасувати арешт нерухомого майна, а саме, квартири АДРЕСА_2 , зареєстрований 27 травня 2009 року, реєстраційний номер обтяження – 8750361, підстава обтяження - виконавчий лист, виданий Приморським районним судом м. Одеси 05 вересня 2008 року у справі №1-1288/08, заявник – Другий Приморський відділ державної виконавчої служби Одеського міського управління юстиції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення безпосередньо до Одеського апеляційного суду.
Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини судового рішення або у разі розгляду справи (вирішення питання) без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.

Текст рішення складено та підписано 11 березня 2026 року.

Суддя           Косіцина В.В.