ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

10 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 280/4776/25	

Третій апеляційний адміністративний суд у складі колегії суддів: 
головуючого - судді Юрко І.В., суддів: Білак С.В., Сафронової С.В., 
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Меламеда Вадима Борисовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року в адміністративній справі №280/4776/25 (головуючий суддя першої інстанції - Семененко М.О.) за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити певні дії,-

В С Т А Н О В И В: 
Позивач 09.06.2025 року звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду з позовом до ГУ ПФУ в Запорізькій області, в якому просив:
- визнати протиправними дії відповідача щодо розрахунку компенсації втрати частини доходів пенсії за відповідний місяць періоду з 01.01.2018 року по 31.12.2024 року, виплаченої із затримкою у січні 2025 року, в порядку та у спосіб, що не відповідає вимогам Закону №2050-III, а саме: не окремо за кожен місяць періоду боргу, а шляхом розрахунку на загальну суму, що має разовий характер; з урахуванням індексу інфляції не за весь період невиплати доходу з 01.01.2018 року по 31.12.2024 року, а лише за період з вересня 2023 до листопада 2023 року;
- зобов`язати відповідача нарахувати компенсацію втрати частини доходів на суми пенсії за кожен місяць періоду з 01.01.2018 року по 31.12.2024 року, виплачені із затримкою у січні 2025 року, окремо для кожного місяця, шляхом множення пенсії за відповідний місяць на індекс інфляції за період її затримки до виплати у січні 2025 року, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» та Порядку проведення компенсації, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 21.02.2001 року №159; 
- виплатити суму компенсації втрати частини доходів за винятком 3719,22 грн., сплачених відповідачем в рахунок компенсації у січні 2025 року, з урахуванням індексу інфляції за весь час прострочення з січня 2025 року до моменту виплати, а також 3% річних від простроченої суми відповідно до частини 2 статті 625 ЦК України. 

Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року адміністративний позов задоволено частково.
Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області щодо здійснення розрахунку компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати на суму пенсії ОСОБА_1 , нарахованої на виконання рішення суду у справі №280/487/23, за період з 01.01.2018 року по 30.11.2023 року, не в порядку та у спосіб, передбачені Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» №2050-ІІІ та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 року.
Зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області нарахувати компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати на суму пенсії ОСОБА_1 , нарахованої на виконання рішення суду у справі №280/487/23, за період з 01.01.2018 року по 30.11.2023 року, в порядку та у спосіб, передбачені Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» №2050-ІІІ та Порядком проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України №159 від 21.02.2001 року, шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого доходу за кожен місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу.
В іншій частині в задоволенні позову відмовлено. 

Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, представник позивача подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду в частині незадоволених позовних вимог та прийняти постанову про задоволення позовних вимог повністю.
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що відповідач протиправно розрахував компенсацію з урахуванням індексу інфляції не за весь період невиплати доходу з 01.01.2018 року по 31.12.2024 року, а лише за період з вересня 2023 року до листопада 2023 року. Вказує, що відповідач мав сплатити в січні 2025 року компенсацію втрати частини доходів в розмірі відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» №2050-ІІІ, але це зобов`язання залишається не виконаним до теперішнього часу. Відповідач прострочив виконання грошового зобов`язання встановленого в Законі у зв`язку з чим, вважає, що він зобов`язаний виконати таке зобов`язання з нарахуванням індексу інфляції 3% річних від простроченої суми за весь час прострочення, а саме з листопада 2023 року до моменту виплати.
Відповідач також не погодився з рішенням суду першої інстанції, подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати рішення суду та прийняти постанову про відмову у задоволенні позовних вимог в повному обсязі. 
В обґрунтування апеляційної скарги зазначено, що рішення суду першої інстанції ухвалено з неповним з`ясуванням обставин, що мають значення для справи, неправильним застосуванням норм матеріального та процесуального права. Апелянт вважає, що діяв на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а також з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення. 
Суд апеляційної інстанції розглянув справу відповідно до приписів статті 311 КАС України в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами.
У період з 24.07.2025 року по 29.07.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці. У період з 01.09.2025 року по 15.09.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці. У період з 24.09.2025 року по 09.12.2025 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала на лікарняному. У період з 29.12.2025 року по 11.01.2026 року суддя-доповідач Юрко І.В. перебувала у відпустці. У період 20.01.2026 року по 12.02.2026 року суддя-член колегії Чабаненко С.В. перебувала у відпустці.
Відповідно до частин першої та другої статті 308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.

Колегія суддів, перевіривши матеріали справи, доводи апеляційних скарг, встановила наступне.
Позивач - ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , з 06.06.2017 року постійно проживає в Ізраїлі та перебуває на обліку у ГУ ПФУ в Запорізькій області, отримуючи пенсію за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 15.06.2023 року у справі №280/487/23 зобов`язано пенсійний орган поновити виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 року на вказаний нею банківський рахунок, з нарахуванням індексації та компенсації втрати частини доходів, відповідно до норм Закону №1058-ІV.
Постановою Третього апеляційного адміністративного суду від 26.09.2023 року змінено резолютивну частину рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15 червня 2023 року в справі № 280/487/23 шляхом виключення з абзацу п`ятого резолютивної частини рішення словосполучення «індексації та». В іншій частині рішення залишено без змін.
На виконання вказаного рішення суду у грудні 2023 року Управління нарахувало компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії в розмірі 3719,22 грн., яка розрахована таким чином:
- сума нарахованого до виплати грошового доходу становить 205481,81 грн.;
- індекс споживчих цін за період невиплати грошового доходу: визначений шляхом множення місячних індексів за період з вересня 2023 року по листопад 2023 року включно (1,005 х 1,008 х 1,005) х 100) та становить 101,81 відсотки;
- величина приросту індексу споживчих цін 1,81 відсотки;
- сума компенсації: 3719,22 грн..
Представник позивача звернувся на вебпортал Пенсійного фонду України із заявою щодо виконання рішення у справі №280/487/23 вх.№ВЕБ-08001-Ф-С-24-089631 від 23.05.2024 року.
Пенсійний орган листом від 10.06.2024 року №0800-0202-8/48512 повідомив, що на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 15.06.2023 року по справі №280/487/23 Головним управлінням поновлено виплату пенсії ОСОБА_1 з 01.01.2018 року на вказаний нею банківський рахунок, з нарахуванням компенсації втрати частини доходів, відповідно до норм Закону №1058-ІV та нараховано компенсаційну виплату в розмірі 3719,22 грн.. Виплата нарахованої компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії здійснена після фактичної виплати суми, розрахованої за рішенням суду за період з 01.01.2018 року по 30.11.2023 року. Основний розмір пенсії разом з доплатою за період з 01.01.2018 року по 30.11.2023 року нараховано в грудні 2023 року на банківський рахунок ПАТ КБ «Приватбанк», зазначений в матеріалах електронної пенсійної справи ОСОБА_1 .. Неотримані кошти повернуто банківською установою з зазначенням причини: рахунок закритий за заявою власника, тому з 01.01.2024 року виплату пенсії призупинено до з`ясування. Враховуючи вищезазначене, ОСОБА_1 необхідно надати оновлену заяву про виплату пенсії через банківську установу з урахуванням необхідних документів (паспорта громадянина України, документа, що підтверджує реєстраційний номер облікової картки платника податків), визначених Порядком подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону №1058-ІV, затвердженому постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 року №22-1.
Представник позивача 05.08.2024 року звернувся через вебпортал Пенсійного фонду України із заявою, в якій просив перераховувати пенсію ОСОБА_1 на новий банківський рахунок.
Пенсійний орган листом від 02.09.2024 року №0800-0202-8/76847 повідомив представника позивача про необхідність особистого подання оновленої заяви про виплату пенсії через банківську установу або через особистий кабінет вебпорталу електронних послуг ПФУ за допомогою кваліфікованого електронного підпису.
Ухвалою Запорізького окружного адміністративного суду від 20.09.2024 року у справі №280/487/23 відмовлено в задоволенні заяви представника позивача про встановлення судового контролю за виконанням судового рішення. В ухвалі зазначено, що «…спір щодо розміру виплат компенсації на пенсію, становить інший предмет спору, а тому може бути вирішений, шляхом подачі до суду нової позовної заяви. …».
Позивач 27.11.2024 року звернулась до Запорізького окружного адміністративного суду з позовною заявою до Управління, в якій просила суд:
- визнати бездіяльність відповідача щодо нарахування у грудні 2023 року компенсації втрати частини доходів на нараховану суму пенсій (загалом у розмірі 205481 гривень) лише за період з вересня по листопад 2023 року, без врахування періоду затримки виплати пенсії з 01.01.2018 року по 31.08.2023 року, а також без здійснення виплати на банківський рахунок позивача протиправною;
- зобов`язати відповідача здійснити нарахування та виплату на особистий банківський рахунок позивача у АТ «Ощадбанк» № НОМЕР_1 компенсації втрати частини доходів на щомісячну суму пенсійних коштів позивачки, нарахованих за кожен місяць періоду боргу з 01.01.2018 року по 31.08.2023 року (нарахованих разом в сумі 205481 грн.), із затримкою у грудні 2023 року, відповідно до Закону України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати», за винятком сплачених сум компенсації.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 21.05.2025 року у справі №280/10978/24 в задоволенні позовної заяви відмовлено.
Рішення вмотивовано тим, що на час розгляду справи відсутні підстави стверджувати про неправильний розрахунок компенсації втрати частини доходів, оскільки для визначення правильного розрахунку необхідна інформація про місяць, в якому дохід виплачено та, відповідно, про індекс споживчих цін, що обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу.
На рахунок позивача 24.01.2025 року в АТ «Ощадбанк» на виконання рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 26.09.2023 року у справі №280/487/23 була зарахована сума пенсійних коштів, розрахована за період з 01.01.2018 року по грудень 2024 року в розмірі 246824,46 гривні, у тому числі 3719,22 грн. сплачені відповідачем як компенсація втрати частини доходів.
Позивач не погодившись із розрахунком компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати, проведеним на виконання рішення суду у справі №280/487/23, звернулась з даним позовом до суду.

Апеляційний суд, переглядаючи рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги та на підставі встановлених фактичних обставин справи, перевіривши правильність застосування судом норм матеріального та процесуального права, зазначає про таке.
Відповідно до статті 1 Закону Законом України «Про компенсацію громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати» від 19.10.2000 року №2050-ІІІ (далі по тексту - Закон №2050-ІІІ) підприємства, установи і організації всіх форм власності та господарювання здійснюють компенсацію громадянам втрати частини доходів у випадку порушення встановлених строків їх виплати, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи).
Згідно зі статтею 2 Закону №2050-III компенсація громадянам втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків їх виплати (далі - компенсація) провадиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати доходів, нарахованих громадянам за період починаючи з дня набрання чинності цим Законом.
Під доходами у цьому Законі слід розуміти грошові доходи громадян, які вони одержують на території України і які не мають разового характеру: заробітна плата (грошове забезпечення), сума індексації грошових доходів громадян.
Статтею 3 Закону №2050-III встановлено, що сума компенсації обчислюється шляхом множення суми нарахованого, але не виплаченого громадянину доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) на індекс інфляції в період невиплати доходу (інфляція місяця, за який виплачується доход, до уваги не береться).
Згідно статті 4 Закону №2050-ІІІ виплата громадянам суми компенсації провадиться у тому ж місяці, у якому здійснюється виплата заборгованості за відповідний місяць.
Статтею 6 Закону №2050-ІІІ передбачено, що компенсацію виплачують за рахунок: власних коштів - підприємства, установи і організації, які не фінансуються і не дотуються з бюджету, а також об`єднання громадян; коштів відповідного бюджету - підприємства, установи і організації, що фінансуються чи дотуються з бюджету; коштів Пенсійного фонду України, Фонду загальнообов`язкового державного соціального страхування України на випадок безробіття, інших цільових соціальних фондів, а також коштів, що спрямовуються на їх виплату з бюджету.
Відповідно до статті 7 Закону №2050-ІІІ відмова власника або уповноваженого ним органу (особи) від виплати компенсації може бути оскаржена громадянином у судовому порядку.
Отже, основною умовою для виплати компенсації є порушення встановлених строків виплати нарахованих доходів (у тому числі пенсії). Кошти, які підлягають нарахуванню в порядку компенсації громадянину частини доходу, в тому числі пенсії, у зв`язку з порушенням строків її виплати, мають компенсаторний характер.
Дія зазначених нормативних актів поширюється на підприємства, установи та організації всіх форм власності і господарювання та застосовується у всіх випадках порушення встановлених термінів виплати грошових доходів, у тому числі з вини власника або уповноваженого ним органу (особи), та стосується усіх доходів, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру (зокрема, пенсії).
Виплата компенсації втрати частини доходу проводиться незалежно від порядку і підстав його (доходу) нарахування: самим підприємством, установою чи організацією добровільно чи на виконання судового рішення.
Аналогічну правову позицію висловлено Верховним Судом в постанові від 21.08.2023 року у справі № 460/6767/20.
У даній справі спірним є розмір компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку виплати пенсії, нарахованої та виплаченої позивачу відповідачем на виконання рішення суду у справі №280/487/23.
Слід зазначити, що з наданого до матеріалів справи розрахунку встановлено, що відповідач нарахував компенсацію втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати пенсії в розмірі 3719,22 грн., яка розрахована так:
- сума нарахованого до виплати грошового доходу становить 205 481,81 грн;
- індекс споживчих цін за період невиплати грошового доходу: визначений шляхом множення місячних індексів за період з вересня 2023 року по листопад 2023 року включно (1,005 х 1,008 х 1,005) х 100) та становить 101,81 відсотки;
- величина приросту індексу споживчих цін 1,81 відсотки;
- сума компенсації: 3719,22 грн.
Водночас, за твердженням позивача, пенсія є щомісячним платежем, а тому відповідна компенсація має нараховуватися на кожну окремо прострочену щомісячну виплату пенсії за відповідний місяць, а не на загальну суму несвоєчасно виплаченої пенсії.
Надаючи оцінку таких доводам, суд зазначає, що з метою реалізації Закону № 2050-ІІІ Кабінетом Міністрів України прийнято постанову від 21.02.2001 року №159, якою затверджено Порядок проведення компенсації громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - Порядок № 159), положення якого фактично відтворюють положення Закону №2050-ІІІ, конкретизують підстави та механізм виплати компенсації.
Пунктами 2, 3 Порядку №159 передбачено, що компенсація громадянам втрати частини грошових доходів у зв`язку з порушенням термінів їх виплати (далі - компенсація) проводиться у разі затримки на один і більше календарних місяців виплати грошових доходів, нарахованих громадянам за період, починаючи з 1 січня 2001 року.
Компенсації підлягають такі грошові доходи разом із сумою індексації, які одержують громадяни в гривнях на території України і не мають разового характеру, зокрема, пенсії (з урахуванням надбавок, доплат, підвищень до пенсії, додаткової пенсії, цільової грошової допомоги на прожиття, щомісячної державної грошової допомоги та компенсаційних виплат).
Згідно із пунктом 4 Порядку №159 сума компенсації обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за відповідний місяць (після утримання податків і обов`язкових платежів) і приросту індексу споживчих цін (індексу інфляції) у відсотках для визначення суми компенсації, поділений на 100.
Індекс споживчих цін для визначення суми компенсації обчислюється шляхом множення місячних індексів споживчих цін за період невиплати грошового доходу. При цьому індекс споживчих цін у місяці, за який виплачується дохід, до розрахунку не включається. Щомісячні індекси споживчих цін публікуються Держстатом. Приклади обчислення суми компенсації наведено у додатку.
З аналізу наведених норм слідує, що компенсація втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати обчислюється як добуток нарахованого, але невиплаченого грошового доходу за кожен місяць простроченої виплати. 
Наведене також узгоджується з прикладом обчислення суми компенсації, наведеним у додатку до Порядку №159.
Суд зазначає, що здійснення відповідачем розрахунку заборгованості по пенсії однією сумою на виконання судового рішення не змінює характер пенсійних виплат як періодичних, а тому, при обчисленні компенсації втрати частини доходів відповідач повинен був здійснити розрахунок відповідної компенсаційної виплати окремо для кожного місяця, в якому була прострочена виплата пенсії, за весь період прострочення, водночас, відповідач здійснив нарахування компенсація на загальну суму заборгованості по пенсії, що суперечить нормам Закону №2050-ІІІ та Порядку №159.
Відтак, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що в цій частині аргументи позову є обґрунтованими.
Водночас, вимоги позивача про нарахування компенсації втрати частини доходів за період з 01.01.2018 року по 31.12.2024 року є безпідставними.
Відповідно до статті 5 Закону №2050-ІІІ своєчасно не отриманий з вини громадянина доход компенсації не підлягає.
Судом першої інстанції встановлено та не заперечується сторонами, що на виконання рішення суду у справі №280/487/23 відповідачем нараховано позивачу в грудні 2023 року до виплати пенсію за період з 01.01.2018 року по 30.11.2023 року в загальному розмірі 205481,81 грн., яку Управління в грудні 2023 року перерахувало на банківський рахунок ПАТ КБ «Приватбанк», зазначений в матеріалах електронної пенсійної справи позивача. Водночас, перераховані для виплати позивачу на виконання рішення суду у справі №280/487/23 кошти в сумі 205481,81 грн. повернуті банківською установою у зв`язку з тим, що рахунок закритий за заявою власника.
Таким чином, виплачений позивачу у грудні 2023 року грошовий дохід, нарахований на виконання рішення суд у справі №280/487/23, своєчасно не отриманий з вини позивача, а тому, в силу приписів частини 5 статті №2050-ІІІ, неотриманий позивачем грошовий дохід з грудня 2023 року компенсації не підлягає.
З урахуванням наведеного, наявна відсутність протиправної бездіяльності відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строків виплати за період з 01.12.2023 року по 31.12.2024 року.
Разом із тим, відповідач здійснив неправильний розрахунок компенсації втрати частини доходів у зв`язку з порушенням строку їх виплати за період з 01.01.2018 року по 30.11.2023 року на виконання рішення суду у справі №280/487/23, а тому, в цій частині позов є обґрунтованим та підлягає задоволенню. 

Щодо вимоги позивача про стягнення з відповідача інфляційних витрат та 3% річних на підставі ст.625 ЦК України, апеляційний суд зазначає наступне. 
Спірні правовідносини між позивачем та пенсійним органом є правовідносинами щодо соціального захисту громадян України.
З огляду на характер правовідносин, що виникли між сторонами, зміст прав та обов`язків у цих правовідносинах і їх суб`єктивний склад, між сторонами виник публічно-правовий спір, який підлягає розгляду за правилами адміністративного судочинства.
Натомість, відповідно до частини 3 статті 11 та частини 1 статті 13 ЦК України цивільні права та обов`язки можуть виникати безпосередньо з актів цивільного законодавства. Цивільні права особа здійснює у межах, наданих їй договором або актами цивільного законодавства.
Частиною 1 статті 509 ЦК України визначено, що зобов`язання як правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію або утриматися від певної дії, а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку.
Згідно із частиною 2 статті 509 ЦК України зобов`язання виникають з підстав, встановлених статтею 11 цього Кодексу.
Цивільне зобов`язання передбачає наявність обов`язку боржника відносно кредитора, якому кореспондується право кредитора вимагати у боржника виконання відповідного обов`язку, і таке зобов`язання в силу частин 2 та 3 ст.11 ЦК України може виникати на підставі договорів та інших правочинів, завдання майнової (матеріальної) та моральної шкоди іншій особі, інших юридичних фактів, безпосередньо з актів цивільного законодавства тощо.
Поряд з цим, стягнення інфляційних втрат регулюється статтею 625 ЦК України, яка передбачає, що боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, а також три проценти річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом.
За змістом частини 2 статті 625 ЦК України нарахування інфляційних витрат на суму боргу та трьох процентів річних входять до складу грошового зобов`язання і є особливою мірою відповідальності боржника за прострочення грошового зобов`язання, оскільки виступають способом захисту майнового права та інтересу, який полягає у відшкодуванні матеріальних витрат кредитора від знецінення грошових коштів внаслідок інфляційних процесів, отриманні компенсації від боржника за користування утримуваними ним грошовими коштами, належними до сплати кредиторові.
За результатами системного аналізу законодавчих приписів, які регулюють спірні правовідносини, та фактичних обставин справи, суд дійшов висновку про відсутність цивільно-правових відносин між позивачем та пенсійним органом, як суб`єктом владних повноважень, відсутність цивільно-правового порушення з боку відповідача, який мав би складатися з протиправної поведінки (умисне протиправне користування відповідачем коштами, належними позивачеві), що спричинила збитки, вини заподіювача шкоди та причинно-наслідкового зв`язку між ними.
Отже, Головне управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області не є боржником, що прострочив виконання грошового зобов`язання у розумінні статті 625 ЦК України, тому положення статті 625 ЦК України не підлягають застосуванню до спірних правовідносин.
Вказана правова позиція щодо застосування положень статті 625 ЦК України узгоджується з правовою позицією, викладеною Верховним Судом в постановах від 27 серпня 2020 року у справі № 804/871/16, від 18 липня 2018 року у справі №2а-11853/10/1570, від 08 лютого 2018 у справі №826/22867/15.
За таких обставин суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про відмову в задоволенні таких вимог.
З урахуванням наведених вище обставин в їх сукупності, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про часткове задоволення позовних вимог, з чим погоджується колегія суддів.
Враховуючи викладене, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що суд першої інстанції правильно встановив обставини справи та ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права, доводи апеляційної скарги не спростовують висновків суду першої інстанції, а зводяться до переоцінки доказів та незгоди з ними тому підстави для задоволення апеляційних скарг та скасування рішення суду відсутні.
Оскільки дана справа розглянута судом апеляційної інстанції у відповідності до вимог частини 1 статті 310 КАС України за правилами спрощеного провадження та не відноситься до справ, передбачених частиною 4 статті 257 КАС України, судове рішення апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню.
Керуючись статтями 12, 77, 243, 250, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

П О С Т А Н О В И В:
Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного фонду України в Запорізькій області, Меламеда Вадима Борисовича в інтересах ОСОБА_1 на рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року в адміністративній справі №280/4776/25 залишити без задоволення.
Рішення Запорізького окружного адміністративного суду від 10 листопада 2025 року в адміністративній справі №280/4776/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її прийняття та не може бути оскаржена в касаційному порядку, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України.  

Головуючий - суддя І.В. Юрко 

суддя С.В. Білак 

суддя С.В. Сафронова