Номер провадження: 22-ц/813/125/26 
Справа № 522/9120/22
Головуючий у першій інстанції Бондар В.Я.
Доповідач Карташов О. Ю.

ОДЕСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

05.02.2026 року          м. Одеса

Одеський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

головуючого - Карташова О.Ю.

суддів: Коновалової В.А., Назарової М.В.

за участю секретаря судового засідання - Рудуман А.О.

учасники справи:
позивач – Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк»
відповідач – ОСОБА_1 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі судових засідань Одеського апеляційного суду 
апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк»
на заочне рішення Приморського районного суду міста Одеси від 06 лютого 2023 року
у цивільній справі за позовом Акціонерного товариства Комерційний банк «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості,

ВСТАНОВИВ:

ОПИСОВА ЧАСТИНА

Короткий зміст позовних вимог

У липні 2022 року Акціонерне товариство Комерційний банк «ПриватБанк» 21.07.2022 звернувся до Приморського районного суду м. Одеси із позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором № б/н від 29.10.2012 у розмірі 60979,59 грн.

В обґрунтування своїх вимог позивач зазначив, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 29.10.2012, згідно якої отримав кредит у вигляді кредитного ліміту на платіжну картку. Відповідач підтвердив свою згоду на те, що підписана заява разом з «Умовами та правилами надання банківських послуг» та «Тарифами банку», які викладені на банківському сайті, складає між ним та Банком Договір, що підтверджується підписом у заяві. При цьому, відповідач порушив зобов`язання за кредитним договором, у зв`язку з чим у нього станом на 14.06.2022 виникла прострочена заборгованість по поверненню кредиту, загальна сума якої становить 60979,59 грн та складається з: 48122,90 грн - заборгованість за простроченим тілом кредиту, 12856,69 грн - заборгованість за простроченими відсотками. На даний час відповідач ухиляється від виконання зобов`язань за кредитним договором.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції

Заочним рішенням Приморського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2023 року позовну заяву Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) на користь Акціонерного товариства Комерційний банк “ПриватБанк” (01001, м. Київ, вул. Грушевського, буд. 1-д, код ЄДРПОУ 14360570, МФО 305299)заборгованість за кредитним договором від 29.10.2012 року у розмірі 48122 (сорок вісім тисяч сто двадцять дві) гривні 90 копійок та витрати по сплаті судового збору в розмірі 1957 (одна тисяча дев`ятсот п`ятдесят сім) гривень 92 копійки.
В іншій частині позову — відмовлено.

Заочне рішення вмотивовано тим, що вимоги банку про стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту є обґрунтованими та такими, що відповідають умовам кредитного договору та ст. 1050 ЦК України, а тому підлягають задоволенню в цій частині. Разом з тим, суд прийшов до висновку про недоведеність позовних вимог банку щодо стягнення з відповідача заборгованість за відсотками, оскільки не підтверджено належним чином існування за вказаним кредитним договором процентної ставки, визначеного позивачем розміру штрафних санкцій та пені.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги

Не погоджуючись з рішенням суду першої інстанції, Акціонерне товариство комерційний банк «ПриватБанк» в інтересах яких діє Бережна Н.М. подали апеляційну скаргу, в якій не погоджуються з рішенням в частині відмови у стягнені заборгованості за процентами, та вважають, що воно в цій частині прийняте без повного, всебічного та об`єктивного дослідження всіх обставин справи, без належної оцінки доказів по справі та з порушенням процесуального і матеріального права. Просять скасувати оскаржуване рішення в частині відмови у стягненні заборгованості за процентами та ухвалити в цій частині нове рішення, задовольнивши позовні вимоги АТ КБ «ПриватБанк» в цій частині в повному обсязі, в іншій частині рішення залишити без змін.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу

Апеляційна скарга вмотивована тим, що відповідач не заперечував факт ознайомлення з умовами кредитування та сторони погодили розмір відсоткової ставки.
Скаржником зауважується, що ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав Заяву № б/н від 29.10.2012 року. Відповідно до підписаної анкети-заяви, відповідач згоден, що анкета-заява разом з Умови та правила надання банківських послуг, Тарифами Банку, правилами користування карткою, основними умовами обслуговування складають договір про надання банківських послуг. 29.10.2012 року Відповідачу було відкрито картковий рахунок та видано картку із кредитним лімітом 0,00 грн., тип картки "Універсальна". 25.11.2019 року картка Відповідача була перевипущена, тип картки "Універсальна" та встановлено кредитний ліміт в розмірі 7500,00 грн., який в подальшому було збільшено до 50 000,00 грн. Із виписки по рахунку вбачається, що до 17.02.2021 року відповідач користувався власними коштами на картці.
Наголошується, що 25.11.2019 року відповідач підписав Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг (далі — Заява), а тому відповідно до п. 2.1.1.3.1. Заяви, сторони на підставі ст. ст. 1048, 1054, 1056-1 Цивільного кодексу України визначили цим Договором розмір та порядок погашення кредиту, сплати процентів. Так, відповідно до п. 2.1.1.5.1 Заяви обов?язки Клієнта здійснювати погашення кредиту у строки та в розмірах, визначених п. 2.1.1.3.1, 2.1.1.3.2 цього Договору, відповідно до п. 1.3 Заяви процентна ставка, відсотків річних 43,2% - для карт Універсальна 42.0 % - для карт Універсальна Gold. Таким чином, сторони письмово узгодили умови кредитування, в т.ч. і розмір відсоткової ставки. Заява про приєднання до Умов та Правил надання послуг надається до суду апеляційної інстанції, на виконання вимог ст. 12 ч. 4, 5 ЦПК України до уваги у цій справі, як доказ, передбачений ст. 367 ч.ч. 2,3 ЦПК України.

В поданій до суду заяві від 04.02.2026 року, представник Банку клопоче про долучення до матеріалів справи доказів, які відсутні в матеріалах справи, а саме Заяву про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 25.11.2019 року, оскільки наявність цього доказу є вкрай важливим для правильного вирішення справи на стадії апеляційної інстанції. Як на підставу, поновлення процесуального строку на подання такого доказу, в заяві зазначається, що серед додатків до позову, а саме додаток 8 вказано “Заява”, після подання позову Банк не отримував інформації про відсутність будь-якого документа чи додатка до нього, відповідний акт працівниками апарату суду першої інстанції не складався, як того вимагає Інструкція з діловодства в місцевому загальному суді, а тому Банк справедливо вважав, що Додаток 8 (Заяв) подана до суду в повному обсязі.

Щодо відзиву на апеляційну скаргу

Учасники справи не скористалися своїм процесуальним правом на подання відзиву на апеляційну скаргу.

Відповідно до ч. 3 ст. 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.

Узагальнені доводи та заперечення учасників справи

Представник скаржника АТ КБ «ПриватБанк» Пучкова Л.А. в судовому засіданні підтримала доводи та вимоги апеляційної скарги, просила її задовольнити в повному обсязі.

ОСОБА_1 в судове засідання не з`явився, про дату, час та порядок розгляду справи повідомлений належним чином. Клопотань про проведення судового засідання в режимі відеоконференції, про відкладення розгляду справи, про розгляд справи за їх відсутності не заявляли.
Судові повістки надіслані ОСОБА_1 повертались на адресу суду з поміткою «адресат відсутній».

У пункті 99-1 Правил надання послуг поштового зв`язку, затверджених постановою Кабінету Міністрів України від 05 березня 2009 року № 270 (далі - Правила), передбачено, що рекомендовані листи з позначкою «Судова повістка», адресовані фізичним особам, під час доставки за зазначеною адресою вручаються особисто адресату, а у разі його відсутності - будь-кому з повнолітніх членів його сім`ї, який проживає разом з ним. У разі відсутності адресата (будь-кого із повнолітніх членів його сім`ї) за зазначеною на рекомендованому листі адресою працівник поштового зв`язку інформує адресата за наявним номером телефону та/або вкладає до абонентської поштової скриньки повідомлення про надходження рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка». Якщо протягом трьох робочих днів після інформування адресат не з`явився за одержанням рекомендованого листа з позначкою «Судова повістка», працівник поштового зв`язку робить позначку «Адресат відсутній за вказаною адресою», яка засвідчується підписом з проставленням відбитка календарного штемпеля і не пізніше ніж протягом наступного робочого дня повертає його до суду.
Працівником АТ «Укрпошта» на довідці про причини повернення зроблено позначку «Адресат відсутній за вказаною адресою» та засвідчено його підписом з проставленням відбитку календарного штемпеля, що свідчить про дотримання вимог пункту 99-1 Правил, тому у суду апеляційної інстанції не було підстав не враховувати причини повернення до суду судової повістки під час вирішення питання про повідомлення заявниці про дату, час та місце розгляду справи судом апеляційної інстанції, а також про можливість розглядати справу за відсутності відповідача.
За змістом пункту 3 частини восьмої статті 128 ЦПК України відмітка про відсутність особи за адресою місця проживання вважається врученням судової повістки цій особі.
Тож, наведена норма права дає підстави вважати, що врученою судова повістка вважається в день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, що узгоджується з висновками, викладеними в постановах Великої Палати Верховного Суду від 12 грудня 2018 року у справі № 752/11896/17, від 12 лютого 2019 року у справі № 906/142/18 та постановах Верховного Суду від 27 лютого 2020 року у справі №814/1469/17, від 01 квітня 2021 року у справі № 826/20408/14, від 09 липня 2020 року у справі № 751/4890/19), від 10 листопада 2021 року у справі № 756/2137/20.
З наведеного можна зробити висновок, що ОСОБА_1 відповідно до процесуального закону вважається належним чином повідомленим про дату, час і місце розгляду справи судом апеляційної інстанції, та його не явка не перешкоджає розгляду справи.
Додатково ОСОБА_2 повідомлено шляхом розміщення Одеським апеляційним судом оголошення на офіційному веб-сайті судова влада України про місце, дату та час розгляду справи.

Виходячи з вищевказаного, враховуючи передбачені діючим процесуальним законодавством строки розгляду справи, час знаходження справи на розгляді апеляційного суду, баланс інтересів учасників справи у якнайшвидшому її розгляді, освідомленість учасників справи про її розгляд, створення апеляційним судом під час розгляду даної справи умов для реалізації її учасниками принципу змагальності сторін, достатньої наявності у справі матеріалів для її розгляду, відсутність клопотань про відкладення розгляду справи, думку учасників справи, які прийняли участь у судовому засіданні, про можливість розгляду справи за відсутності інших учасників, колегія суддів вважає можливим розглянути справу за відсутності учасників які не з`явились.

Фактичні обставини справи, встановлені судом

ОСОБА_1 звернувся до АТ КБ «ПриватБанк» з метою отримання банківських послуг, у зв`язку з чим підписав заяву №б/н від 29.10.2012 року, згідно якої отримав кредит у вигляді кредитного ліміту на картковий рахунок.
З наданого Позивачем розрахунку вбачається, що з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості у відповідача станом на 14.06.2022 року існує заборгованість у розмірі 606979,59 грн, з яких:
- 48122,90 грн заборгованість за простроченим тілом кредиту;
- 12856,69 грн заборгованість за простроченими відсотками.

МОТИВУВАЛЬНА ЧАСТИНА

Позиція апеляційного суду

Заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи, перевіривши законність й обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги, обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду приходить до наступного.
Зі змісту статті 367 ЦПК України вбачається, що суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Відповідно до положень ст. 263 ЦПК України, судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим.
Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін (частина перша статті 12 ЦПК України).
Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій (частина четверта статті 12 ЦПК України).
Згідно з положенням частини третьої статті 13 ЦПК України учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд.
Справедливість судового розгляду повинна знаходити свою реалізацію, у тому числі у здійсненні судом правосуддя без формального підходу до розгляду кожної конкретної справи.
Дотримання принципу справедливості судового розгляду є надзвичайно важливим під час розгляду судових справ, оскільки його реалізація слугує гарантією того, що сторона, незалежно від рівня її фахової підготовки та розуміння певних вимог цивільного судочинства, матиме можливість забезпечити захист своїх інтересів.

Застосовані норми права та мотиви, з яких виходить апеляційний суд

Відповідно до пункту 15 постанови Пленуму Верховного Суду України від 24 жовтня 2008 року № 12 «Про судову практику розгляду цивільних справ в апеляційному порядку» у разі якщо апеляційна скарга подана на рішення щодо частини вирішених вимог, суд апеляційної інстанції відповідно до принципу диспозитивності не має права робити висновків щодо неоскарженої частини ні в мотивувальній, ні в резолютивній частині судового рішення, а в описовій частині повинен зазначити, в якій частині вимог судове рішення не оскаржується.
Законність рішення суду в частині стягнення з відповідача заборгованості за тілом кредиту, колегією суддів не перевіряється, оскільки не є предметом апеляційного оскарження.
Оскільки рішення суду першої інстанції оскаржується в частині відмови у стягнені з відповідача заборгованості за процентами, а тому апеляційний суд переглядає судове рішення саме в цій частині.

Відповідно до частин першої, другої статті 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Згідно ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору, тобто належним виконанням зобов`язань з боку відповідача є повернення кредиту та сплата процентів за користування ним у строки, у розмірі та валюті, як це було визначено кредитним договором.
Згідно ст. 1056-1 ЦК України розмір процентів, тип процентної ставки (фіксована або змінювана) та порядок їх сплати за кредитним договором визначаються в договорі залежно від кредитного ризику, наданого забезпечення, попиту і пропозицій, які склалися на кредитному ринку, строку користування кредитом, розміру облікової ставки та інших факторів на дату укладення договору.
Відповідно до ч.1 ст. 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором.
Відповідно до ч. 1, ч. 6 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.

На підтвердження позовних вимог банком надано: розрахунки заборгованості за договором № б/н від 29.10.2012 року станом на 31.05.2015 року, станом на 31.03.2019 року та станом на 14.06.2022 року; виписку за договором № б/н за період 29.10.2012 -15.06.2022; довідку про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 ; довідка про видані картки ОСОБА_1 ; анкету-заяву про приєднання до умов та правил надання банківських послуг в ПриватБанку; витяг з тарифів обслуговування кредитних карт «Універсальна»; витяг з «Умов та правил надання банківських послуг» у редакції, що діяла на момент підписання заяви; копія наказу банку щодо затвердження «Умов та Правил надання банківських послуг» у редакції, що діяла на момент підписання заяви; копія документу, що посвідчує особу відповідача.

Обґрунтовуючи вимоги про стягнення із відповідача заборгованості за нарахованими відсотками банк зазначає, що відповідач при укладенні договору був належним чином повідомлений про умови кредитування у тому числі щодо сплати процентів.

Так, умови договорів приєднання розробляються банком, а тому вони повинні бути зрозумілі усім споживачам банківських послуг та доведені до їх відома, у зв`язку з чим банк має підтвердити, що на час укладення відповідного договору діяли саме ці тарифи, умови і правила надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк», з якими був ознайомлений позичальник.

Матеріали справи не містять підтверджень, з якими саме умовами та правилами надання банківських послуг АТ КБ «ПриватБанк» ознайомився та погодився відповідач, підписуючи анкету-заяву про приєднання, а також, що вказані документи містили умови щодо нарахування відсотків за користування кредитом, які застосовані банком у долученому розрахунку заборгованості.
Підписана анкета-заява про приєднання до умов та правил надання банківських послуг не може бути підставою для стягнення процентів за користування кредитними коштами та пені за невиконання кредитного договору, оскільки така анкета-заява не може розцінюватись як стандартна (типова) форма кредитного договору.
Відсутність у матеріалах справи підписаних відповідачем пам`ятки клієнта, умов та правил надання банківських послуг, унеможливлює встановлення усіх умов кредитного договору.
Таким чином, без наданих підтверджень про конкретні запропоновані відповідачу Умови та правила надання банківських послуг, а також Тарифи, наданий банком Витяг не може розцінюватися як стандартна (типова) форма, що встановлена до укладеного із відповідачем кредитного договору.
Отже відсутні підстави вважати, що сторони обумовили у письмовому вигляді розмір процентів, штрафів, комісії.

Свобода договору є однією із загальних засад цивільного законодавства, що передбачено у пункті 3 частини першої статті 3 ЦК України.
Одним із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у пункті 6 частини першої статті 3 ЦК України.
Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
У частинах першій, третій статті 509 ЦК України вказано, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (у тому числі сплатити гроші), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку. Зобов`язання має ґрунтуватися на засадах добросовісності, розумності та справедливості.

У даному випадку договірні правовідносини виникли між банком та фізичною особою споживачем банківських послуг (частина перша статті 11 Закону України від 12 травня 1991 року «Про захист прав споживачів» (далі Закон).
Згідно з пунктом 22 частини першої статті 1 Закону споживач фізична особа, яка придбаває, замовляє, використовує або має намір придбати чи замовити продукцію для особистих потреб, безпосередньо не пов`язаних з підприємницькою діяльністю або виконанням обов`язків найманого працівника.
Конституційний Суд України у Рішенні у справі за конституційним зверненням громадянина ОСОБА_2 щодо офіційного тлумачення положень другого речення преамбули Закону України від 22 листопада 1996 року “Про відповідальність за несвоєчасне виконання грошових зобов`язань” від 11 липня 2013 року у справі № 1-12/2013 зазначив, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабшої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту.
З урахуванням основних засад цивільного законодавства та необхідності особливого захисту споживача у кредитних правовідносинах, пересічний споживач банківських послуг з урахуванням звичайного рівня освіти та правової обізнаності, не може ефективно здійснити свої права бути проінформованим про умови кредитування за конкретним кредитним договором, який укладений у вигляді заяви та Умов та правил надання банківських послуг, оскільки Умови та правила надання банківських послуг це значний за обсягом документ, що стосується усіх аспектів надання банківських послуг та потребує як значного часу, так і відповідної фахової підготовки для розуміння цих правил тим більше співвідносно з конкретним видом кредитного договору.

Таким чином, позовні вимоги банку в частині стягнення заборгованості за простроченими відсотками є недоведеними фактом досягнення сторонами домовленості про їх розмір.
Отже, колегія суддів погоджується зі висновком суду першої інстанції щодо недоведеності позовних вимог банку про стягнення із ОСОБА_1 заборгованості за відсотками.

З приводу долучення до матеріалів справи доказу, а саме «Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 25.11.2019 року», колегія суддів дійшла висновку про відмову в долученні даного доказу, з огляду на наступне.

Відповідно до ч. 3 ст. 367 ЦПК України, докази, які не були подані до суду першої інстанції, приймаються апеляційним судом лише у виняткових випадках, якщо учасник справи доведе, що він не мав можливості подати їх до суду першої інстанції з причин, що об`єктивно не залежали від нього, або він не знав про існування цих доказів раніше.

Апеляційний суд наголошує, що прийняття нових доказів в апеляції без поважних причин нівелює роль підготовчого провадження та порушує принцип правової визначеності.
Позивач не навів жодних об`єктивних причин, які б унеможливлювали подання «Заяви про приєднання до Умов та Правил надання банківських послуг від 25.11.2019 року» як доказу до суду першої інстанції, хоча цей документ існував на момент розгляду справи та перебував в розпорядженні позивача, а позивач в свою чергу є професійним учасником ринку фінансових послуг, і він мав об`єктивну можливість подати його своєчасно.
Посилання скаржника, що у додатку до позовної заяви № 8 вказано «Заява» не є підтвердженням подання саме «Заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг від 25.11.2019 року», крім того, апеляційний суд зауважує, що в додатку до позовної заяви під № 8 зазначено «Копія заяви позичальника» яка є в матеріалах справи та не є тотожним поданню «Заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг», оскільки це різні за змістом та правовим значенням документи. Зазначене свідчить про підміну понять та недобросовісну поведінку Банку.
Відсутність акту суду про нестачу документів, на що посилається скаржник, як на підставу прийняття доказу, свідчить лише про те, що суд отримав ті документи, які були в описі.

Також, колегія суддів вважає за потрібним звернути увагу на суттєві розбіжності у датах анкети заяви та умов та правил. З тексту заяви про приєднання до Умов та Правил надання послуг, яку банк просить долучити, вбачається, що вона датована 25.11.2019 року, в той же час, анкета-заява, яка є в матеріалах справи та на підставі якої виникли правовідносини, підписана відповідачем 29.10.2019 року, що свідчить про те, що на момент підписання заяви об`єктивно не могли бути погоджені умови та правила в редакції від 25.11.2019 року.

Суд першої інстанції правомірно дослідив ті докази, які були фактично подані та містилися в матеріалах справи згідно з описом, та прийшов обґрунтованого висновку про відмову у стягненні заборгованості за процентами.
Приведені в апеляційній скарзі інші доводи зводяться до тлумачення діючого законодавства, незгоди з рішенням суду в оскарженій частині, переоцінки висновків рішення суду та не спростовують правильність рішення суду першої інстанції в оскарженій частині .

Будь-яких інших доказів, що спростовують правильність рішення суду в оскарженій частині в апеляційній скарзі не наведено, тому рішення суду в оскарженій частині слід залишити без змін, а апеляційну скаргу без задоволення.

Слід також зазначити, що Європейський суд з прав людини вказав, що п. 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматись як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними в залежності від характеру рішення. Крім того, необхідно брати до уваги між іншим, різноманітність аргументів, які сторона може представити в суд, та відмінності, які існують у державах-учасницях, з огляду на положення законодавства, традиції, юридичні висновки, викладення та формулювання рішень. Таким чином, питання, чи виконав суд свій обов`язок щодо подання обґрунтування, що випливає зі статті 6 Конвенції може бути визначено тільки у світлі конкретних обставин справи (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України», № 63566/00, § 23, ЄСПЛ, від 18 липня 2006 року).
При цьому, колегією суддів ураховано усталену практику Європейського суду з прав людини, який неодноразово відзначав, що рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторін (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Руїз Торія проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain, п. п. 29 - 30).
Право на обґрунтоване рішення дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», п. 32.) Пункт 1 ст. 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бюрг та інші проти Франції» (Burg and others v. France), (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Гору проти Греції» №2) [ВП], § 41» (Gorou v. Greece no.2).

Висновки апеляційного суду за результатами розгляду апеляційної скарги

Відповідно до ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне апеляційну скаргу АТ КБ “ПриватБанк” залишити без задоволення, а рішення Приморського районного суду м. Одеси від 06 лютого 2023 року - без змін.

Керуючись ст. 367, п. 1 ч. 1 ст. 374, ст. 375, ст. 384 ЦПК України, апеляційний суд,

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Акціонерного товариства комерційний банк «ПриватБанк» залишити без задоволення.

Заочне рішення Приморського районного суду міста Одеси від 06 лютого 2023 року залишити без змін.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її проголошення.
Касаційна скарга може бути подана протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення до Верховного Суду.

Головуючий О.Ю. Карташов

Судді В.А. Коновалова

М.В. Назарова