ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

30 березня 2026 року	справа № 380/2363/26	

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Мартинюка В.Я. розглянувши в спрощеному провадженні без виклику сторін у м.Львові адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві, Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області про визнання протиправним рішення, - 

В С Т А Н О В И В :

ОСОБА_1 (далі - позивач) звернулася в суд з позовом до Головного управління Пенсійного фонду України в м.Києві (далі - відповідач 1), Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (далі - відповідач 2), в якому просить:
визнати протиправним та скасувати рішення №262340031135 від 12.12.2025 року, яке полягає у відмові зарахування стажу за періоди з 29.10.1984 по 30.04.1985 та з 01.05.1985 по 02.09.1985, з 26.05.1987 по 01.01.1988, 3 01.07.2000 по 07.08.2001, та періоди догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку, згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 ;
зобов?язати зарахувати до стажу періоди з 29.10.1984 по 30.04.1985 та з 01.05.1985 по 02.09.1985, з 26.05.1987 по 01.01.1988, з 01.07.2000 по 07.08.2001, та періоди догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку, згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , та переглянути повторно заяву на призначення пенсії з 07.12.2025 року, за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування».

Позивач в обґрунтування позовних вимог зазначила, що спірним рішенням відповідач 2 безпідставно не зарахував до її страхового стажу періоди роботи з 29.10.1984 по 30.04.1985, з 01.05.1985 по 02.09.1985, з 26.05.1987 по 01.01.1988, згідно довідок за №12.7/1890 та за №01/56з, а також періоди роботи з 01.07.2000 по 07.08.2001 згідно записів у трудовій книжці серії НОМЕР_6 та періоди по догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку, згідно свідоцтв про народження, оскільки вказані записи відповідають вимогам Закону України «Про пенсійне забезпечення» від 05.11.1991 року №1788-XII, Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV, Порядку підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсії за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 №637, а відтак, звернулася з позовом до суду. Крім того, посилається на правові позиції Верховного Суду, зазначені у позовній заяві, позов просить задоволити.

Відповідач 1 подав суду відзив на позовну заяву, просить відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у ньому та зазначає, що страховий стаж особи становить 23 роки 09 місяців 25 днів, при цьому необхідний страховий стаж визначений статтею 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» від 09.07.2003 року №1058-ІV становить 32 роки. Дата, з якої особа матиме право на пенсійну виплату згідно наданих документів 30.06.2030. У разі повторного звернення за призначенням пенсії з додатковими документами, право на пенсійну виплату буде переглянуто. Крім того, зазначає, що він не є суб`єктом прийняття спірного рішення, оскільки заява позивача про призначення пенсії за віком була розглянута за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України у Львівській області.

Відповідач 2 подав суду відзив на позовну заяву, просить відмовити у задоволенні позову з підстав, викладених у ньому та зазначає, що ним прийнято спірне рішення про відмову в призначенні пенсії у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу роботи, підтвердженого в установленому законодавством порядку. Зазначає, що приймаючи вказане рішення, управління діяло в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України, а тому вважає вищезазначені вимоги позивача безпідставними та такими, що не підлягають задоволенню.

Ухвалою суду від 02.03.2026 року відкрито спрощене позовне провадження у справі. 

Дослідивши наявні у справі докази та письмові пояснення, викладені у заявах по суті справи, давши їм оцінку, суд виходив з наступного.
Згідно трудової книжки серії НОМЕР_7 від 02.09.1995 року видно, що позивач, зокрема серед іншого, з 01.03.2000 по 07.08.2001 працювала у Товаристві з обмеженою відповідальністю «ІММІ» на посаді дизайнера.
В матеріалах справи наявна копія довідки Державної Установи «Інститут Громадського Здоров`я ім. О.М. Марзєєва Національної Академії Медичних Наук України» від 06.10.25 №12.7/1890, яка видана ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_3 в тому, що вона дійсно працювала в Київському науково-дослідному інституті загальної і комунальної гігієни ім. О.М. Марзєєва МОЗ УРСР у такі періоди: з 29 жовтня 1984 року (наказ №136-к від 19.09.1984 р.) по 30 квітня 1985 року на посаді препаратора лабораторії гігієни атмосферного повітря та з 01 травня 1985 року (наказ №66-к від 15.05.1985 р.) по 02 вересня 1985 року (наказ №134-к від 19.09.1985 р.) на посаді препаратора відділу перспективного планування НДР та проблем управління медичного наукою.
Також, долучений до матеріалів справи лист Федерації Професійних спілок України від 14.10.2025 №01/56з про підтвердження стажу в якому зазначено, що внаслідок пожежі у Будинку спілок на початку 2014 року, частину архівних документів було непоправно втрачено, серед яких і накази з особового складу по Типографії ФПУ. Проте, збереглися розрахунково-платіжні відомості про нарахування заробітної плати працівникам Типографії ФПУ. Згідно з цими відомостями, ОСОБА_1 (раніше ОСОБА_4 ) була зарахована до Типографії ФПУ наказом №99 від 26.05.1987 на посаду електрофотографа 3 розряду, палітурника. Нарахування заробітної плати та лікарняних ОСОБА_4 здійснювалося з травня 1987 по січень 1988 року.
З матеріалів справи, зокрема, із спірного рішення видно, що дата звернення позивача до територіальних органів Пенсійного фонду України 07.12.2025, яким відмовлено в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 у зв`язку із відсутністю необхідного страхового стажу.
В рішенні зазначено, що вік заявниці 60 років 05 місяців 08 днів. Необхідний страховий стаж особи відповідно до статті 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» становить не менше 32 років. Страховий стаж особи становить 23 роки 09 місяців 25 днів. За доданими документами до страхового стажу не зараховано періоди роботи з 29.10.1984 по 30.04.1985 та з 01.05.1985 по 02.09.1985, згідно довідки від 06.10.2025 №12.7/1890, оскільки дані періоди роботи відсутні в трудовій книжці серії НОМЕР_6 , тому дані періоди можливо буде зарахувати до страхового стажу за результатами перевірки довідки про період роботи від 06.10.2025 №12.7/1890 або додатковим підтвердженням первинними документами; період роботи з 26.05.1987 згідно довідки від 14.10.2025 №01/56з, оскільки в довідці відсутня дата та підстава звільнення з роботи. Для зарахування, необхідно додатково підтвердити первинними документами або за результатами перевірки довідки про період роботи від 14.10.2025 №01/56з; період роботи з 01.07.2000 по 07.08.2001, згідно трудової книжки серії НОМЕР_6 , оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутні дані про роботу. Періоди роботи трудової книжки серії НОМЕР_6 , доцільно підтвердити додатковими документами або результатами перевірки проведеної, в тому числі за заявою власника трудової книжки; періоди догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 , згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_8 ; ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_2 ; ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , оскільки в поданих свідоцтва зазначено по-батькові - ОСОБА_5 , що не відповідає паспортним даним ОСОБА_6 (згідно паспорта серії НОМЕР_9 , виданого 07.09.2006 року Деснянським РУ ГУ МВС України в м. Києві); період роботи з 01.07.2025 згідно трудової книжки серії НОМЕР_10 , оскільки в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутня сплата страхових внесків на загальнообов?язкове державне пенсійне страхування. У разі відсутності, починаючи з 01.01.2018, страхового стажу, передбаченого частиною першою статті 26 Закону України "Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування", право на призначення пенсії за віком мають особи після досягнення віку 63 роки за наявності страхового стажу починаючи з 01.01.2028 від 25 до 35 років, та після досягнення віку 65 років за наявності страхового стажу не менше 15 років. Дата, з якої особа матиме право на пенсійну виплату згідно наданих документів 30.06.2030. У разі повторного звернення за призначенням пенсії з додатковими документами, право на пенсійну виплату буде переглянуто. 
Будь-яких інших підстав для відмови щодо призначення пенсії позивача у тексті оскарженого рішення пенсійний орган не виклав.
Не погодившись з таким рішенням відповідача 2, позивач звернулася до суду з даним позовом.

Змістом спірних правовідносин є рішення органу Пенсійного фонду України про відмову у призначенні пенсії №262340031135 від 12.12.2025.

Даючи правову оцінку спірним правовідносинам, судом враховано наступні обставини справи та норми чинного законодавства.
Згідно ч.1 ст.46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Правовідносини, що виникають у сфері пенсійного забезпечення громадян, регулюються Законом України від 05.11.1991 року №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» (далі - Закон №1788-XII) та Законом України від 09.07.2003 року №1058-ІV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» (далі - Закон №1058-ІV).
Відповідно до ч.2 ст.24 Закону №1058-IV, страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом, а також даних, включених на підставі цих документів до реєстру застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування.
Періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом (ч.4 ст.24 Закону №1058-IV).
За змістом положень ст.62 Закону №1788-ХІІ, основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання вимог цієї статті постановою Кабінету Міністрів України від 12.08.1993 року №637 затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній (далі – Порядок №637).
Так, відповідно до пункту 1 Порядку №637 основним документом, що підтверджує стаж роботи, є трудова книжка. За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній трудовий стаж встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Пунктом 3 Порядку №637 передбачено, що за відсутності трудової книжки, а також у тих випадках, коли в трудовій книжці відсутні необхідні записи або містяться неправильні чи неточні записи про періоди роботи, для підтвердження наявного трудового стажу приймаються довідки, виписки із наказів, особові рахунки і відомості на видачу заробітної плати, посвідчення, характеристики, письмові трудові договори і угоди з відмітками про їх виконання та інші документи, які містять відомості про періоди роботи.
Також, пунктом 20 цього Порядку передбачено, що у тих випадках, коли у трудовій книжці відсутні відомості, що визначають право на пенсію на пільгових умовах, установлені для окремих категорій, для підтвердження спеціального трудового стажу приймаються уточнюючі довідки підприємств та організацій. У довідці повинно бути вказано: періоди роботи, що зараховуються до спеціального стажу; професія або посада; характер виконуваної роботи, розділ, підрозділ, пункт, найменування списків або їх номери, до якого включається цей період роботи; первинні документи за час виконання роботи, на підставі яких видана зазначена довідка, та результати проведення атестації робочих місць на підприємстві.
Крім того, загальний порядок ведення трудових книжок регулювався Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженою постановою Держкомпраці СРСР від 20.06.1974 №162 (чинною на час набуття позивачем трудового стажу у спірних періодах) (далі - Інструкція №162) та Інструкцією про порядок ведення трудових книжок на підприємствах, в установах і організаціях, затвердженої наказом Міністерства соціального захисту населення України від 29.07.93 №58, яка діяла після втрати чинності Інструкції №162 (далі - Інструкція №58).
Відповідно до абзацу 1 пункту 1.1 Інструкції №162 та п.1.1. Інструкції №58, трудова книжка є основним документом про трудову діяльність робітників та службовців (працівника).
Аналіз вказаних норм дає підстави для висновку, що основним документом, який підтверджує трудовий стаж позивача є його трудова книжка. При цьому, лише у разі відсутності трудової книжки або записів в ній органи пенсійного фонду мають право встановлювати трудовий стаж на підставі інших первинних документів.
Щодо незарахування до страхового стажу періодів роботи позивача з 29.10.1984 по 30.04.1985 та з 01.05.1985 по 02.09.1985, оскільки дані періоди роботи відсутні у трудові книжці, то суд зазначає, що згідно довідки Державної Установи «Інститут Громадського Здоров`я ім. О.М. Марзєєва Національної Академії Медичних Наук України» від 06.10.25 №12.7/1890 видно, що ОСОБА_1 працювала в Київському науково-дослідному інституті загальної і комунальної гігієни ім. О.М. Марзєєва МОЗ УРСР на посаді препаратора лабораторії гігієни атмосферного повітря (29.10.1984 - 30.04.1985; наказ №136-к від 19.09.1984 р.), а також на посаді препаратора відділу перспективного планування НДР та проблем управління медичного наукою (01.05.1985 - 02.09.1985; накази №66-к від 15.05.1985 р., №134-к від 19.09.1985р.), як це передбачено Порядком №637.
Щодо незарахування до страхового стажу періодів роботи позивача з 26.05.1987 по 01.01.1988, оскільки в довідці відсутня дата та підстава звільнення з роботи, то суд зазначає таке.
Частиною 3 статті 44 Закону №1058-ІV передбачено, що органи Пенсійного фонду мають право вимагати відповідні документи від підприємств, організацій і окремих осіб, видані ними для оформлення пенсії, а також в необхідних випадках перевіряти обґрунтованість їх видачі та достовірність поданих відомостей про осіб, які підлягають загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню, умови їх праці та інших відомостей, передбачених законодавством для визначення права на пенсію. На такі перевірки не поширюється дія положень законодавства про здійснення державного нагляду (контролю) у сфері господарської діяльності.
Таким чином, Пенсійний орган, у випадку виявлення відсутності необхідних для призначення пенсії документів, має право звернутись до підприємств, організацій і окремих осіб, на яких працювала особа, що звернулась із заявою про призначення пенсії, із запитом про витребування відповідних документів, необхідних для визначення права на пенсію.
Відтак, Пенсійний орган маючи цілу низку повноважень, жодних дій спрямованих на дотримання конституційного права позивача на пенсію не вчинив, поклавши весь тягар відповідальності на останнього.
При цьому, як вже вище зазначено, із листа Федерації Професійних спілок України від 14.10.2025 №01/56з про підтвердження стажу позивача повідомлено, що внаслідок пожежі у Будинку спілок на початку 2014 року, частину архівних документів було непоправно втрачено, серед яких і накази з особового складу по Типографії ФПУ. Проте, збереглися розрахунково-платіжні відомості про нарахування заробітної плати працівникам Типографії ФПУ. Згідно з цими відомостями, ОСОБА_1 (раніше ОСОБА_4 ) була зарахована до Типографії ФПУ наказом №99 від 26.05.1987 на посаду електрофотографа 3 розряду, палітурника. Нарахування заробітної плати та лікарняних ОСОБА_4 здійснювалося з травня 1987 по січень 1988 року.
Таким чином, судом не беруться до уваги аргументи у спірному рішенні в цій частині з урахуванням вищенаведених мотивів.
Щодо спірних правовідносин в частині відмови пенсійним органом зарахувати позивачу до трудового стажу його періоди роботи з 01.07.2000 по 07.08.2001 у зв?язку з тим, що в індивідуальних відомостях про застраховану особу відсутні дані про роботу і періоди роботи доцільно підтвердити додатковими документами, судом не беруться до уваги, оскільки такий стаж роботи позивача, як встановлено судом, підтверджується саме, трудовою книжкою, яка є основними документами у відповідності до ст.62 Закону №1788-ХІІ та п. 1.1 Інструкції №58. 
Крім того, суд зазначає, що в матеріалах справи відсутні будь-які докази на підтвердження того, що дані трудової книжки в частині спірного періоду містять неправдиві або недостовірні відомості, проте наявний запис про прийняття (01.03.2000) та звільнення (07.08.2001) позивача з Товариства з обмеженою відповідальністю «ІММІ» з посади дизайнера.
Відтак, суд вважає, що позивач не може бути позбавлений соціальної захищеності та пенсійного (страхового) стажу за час роботи, зазначеній у трудовій книжці та відповідних довідках (листах), що є неприпустимим та таким, що суперечить основним конституційним засадам в сфері соціального захисту.

Щодо незарахування до страхового стажу позивача періоду догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку, то суд зазначає таке.
Так, орган Пенсійного фонду України у спірному рішенні, в тому числі вказує, що в свідоцтвах про народження дітей (серії НОМЕР_8 щодо ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_4 ; серії НОМЕР_2 щодо ОСОБА_2 ІНФОРМАЦІЯ_1 ; серії НОМЕР_5 щодо ОСОБА_3 ІНФОРМАЦІЯ_2 ) невірно зазначено по батькові мати - « ОСОБА_5 », що не відповідає паспортним даним серії НОМЕР_9 - « ОСОБА_6 ».
При цьому, суд відзначає, що відповідно до ч. 3 ст. 56 Закону №1788-XII до стажу роботи зараховується час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми, але не довше ніж до досягнення кожною дитиною 3-річного віку.
Згідно з ч. 2 ст. 181 Кодексу законів про працю України відпустка для догляду за дитиною до досягнення нею трирічного віку та відпустка без збереження заробітної плати зараховуються як до загального, так і до безперервного стажу роботи і до стажу роботи за спеціальністю.
Відповідно до пункту 11 наведеного вище Порядку № 637 час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми встановлюється на підставі: свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть); документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.
Таким чином, час догляду непрацюючої матері за малолітніми дітьми до досягнення ними трирічного віку зараховується до страхового стажу та встановлюється на підставі свідоцтва про народження дитини або паспорта (у разі смерті дитини - свідоцтва про смерть) та документів про те, що до досягнення дитиною 3-річного віку мати не працювала.
Суд враховує, що по батькові позивача згідно копії паспорта - « ОСОБА_6 », у вищенаведених свідоцтвах про народження дітей по батькові позивача зазначено - « ОСОБА_5 », тобто без апострофа.
Проте, як убачається з листа Федерації Професійних спілок України від 14.10.2025 №01/56з про підтвердження стажу ОСОБА_4 , а саме згідно 4 абзацу, де зазначено, що ОСОБА_4 була зарахована до Типографії ФПУ наказом №99 від 26.05.1987 на посаду електрофотографа 3 розряду, палітурника, тобто із зазначенням апострофа по батькові.
При цьому, у трудовій книжці НОМЕР_6 від 02.09.1995 року зроблено належним чином відмітку про зміну прізвища ОСОБА_4 на ОСОБА_1 на підставі свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_11 від 12.08.2006 року.
Відтак, на переконання суду, вищезазначені розбіжності в апострофі щодо написання по батькові позивача не можуть бути підставою неврахування періоду догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку та відмови у призначенні пенсії за віком, оскільки позивач не може відповідати за правильність оформлення документів і відповідність дотримання вимог законодавства на підприємстві, установі, організації.
Крім того, у постанові від 21.02.2020 у справі №291/99/17 Верховний Суд дійшов висновку, що перевірка достовірності виданих документів покладається на пенсійний орган, а сумніви останнього щодо обґрунтованості їх видачі самі по собі не можуть бути підставою для відмови у призначенні позивачу пенсії.
Таким чином, орган Пенсійного фонду України, приймаючи рішення про відмову у призначенні пенсії за віком в цій частині не надало належної оцінки документам, поданими заявницею, формально підійшло до вирішення наявного права особи на пенсію, оскільки не здійснило всіх можливих та достатніх дій, в межах прав, наданих пенсійним органам для недопущення порушення прав особи на соціальний захист.
Водночас доказів, які б спростовували перебування у період догляду позивачем за дітьми до досягнення ними трирічного віку, відповідачі не надали.

Відповідно до вимог частини другої статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачами не подано належних доказів правомірності відмови позивачу у призначені пенсії за віком.

Згідно з п.3 ч.2 ст.2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії). Такий критерій правомірності відповідачами дотриманий не був.

З огляду на викладене, спірне рішення є протиправним та підлягає скасуванню, оскільки не відповідає критерію обгрунтованості.
Позовні вимоги в частині зобов`язання відповідача 2 зарахувати позивачу до стажу періоди з 29.10.1984 по 30.04.1985 та з 01.05.1985 по 02.09.1985, з 26.05.1987 по 01.01.1988, з 01.07.2000 по 07.08.2001, та періоди догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку, згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , та переглянути повторно заяву на призначення пенсії з 07.12.2025 року, за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування», є похідними від першої позовної вимоги, тому також підлягають до задоволення в цій частині. 

Суд відзначає, що дії зобов`язального характеру щодо зарахування стажу роботи для призначення пенсії та повторного розгляду заяви про призначення пенсії за віком має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував таке питання за заявою заявниці, яким у цьому випадку є Головне управління Пенсійного фонду України в Львівській області.
До аналогічного висновку дійшов Верховний Суд у складі у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду у постановах від 08.02.2024 року у справі №500/1216/23 та від 09.07.2024 року у справі №240/16372/23, який в силу приписів ч.5 ст.242 Кодексу адміністративного судочинства України та ч.6 ст.13 Закону України «Про судоустрій і статус суддів» враховуються судом під час вирішення цього спору.
Враховуючи вищенаведене, адміністративний позов підлягає задоволенню повністю.

Щодо витрат на професійну правничу допомогу.
Згідно з ч. 4 ст. 134 КАС України, для визначення розміру витрат на правничу допомогу та з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
У відповідності до ч. 7 ст. 139 КАС України розмір витрат, які сторона сплатила або має сплатити у зв`язку з розглядом справи, встановлюється судом на підставі поданих сторонами доказів (договорів, рахунків тощо).
В матеріалах справи наявні акт приймання-передачі наданих послуг №27012611 до договору про надання юридичних послуг/правової допомоги №27012611, договір про надання професійної правничої допомоги №27012611 від 27.01.2026 року, відповідно до яких розмір оплати за виконання юридичних послуг/правової допомоги становить 25000 грн. 00 коп.
Суд звертає увагу, що при встановленні розміру гонорару за надання професійної правничої допомоги враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
Для визначення розміру витрат на професійну правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги.
Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи.
Враховуючи викладене, оцінивши наявні у матеріалах справи докази, перевіривши відповідність заявленої до стягнення суми наданому обсягу адвокатських послуг, суд вважає, що справедливим і співмірним є зменшення розміру витрат позивача на професійну правничу допомогу від попередньо заявленої суми.
Беручи до уваги складність справи, час, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт, обсяг наданих адвокатом послуг (не подавав заяви, а лише її склав), суд дійшов висновку про наявність підстав для часткового задоволення клопотання позивача та стягнення з відповідача витрат на професійну правничу допомогу, понесених у зв`язку з розглядом даної справи, у розмірі 5000 грн. 00 коп.

Що стосується судових витрат, то, у відповідності до вимог ст.139 КАС України, такі підлягають стягненню на користь позивача.

Керуючись ст.ст. 19-21, 72-77, 242-246, 255, 293, 295, підп.15.5 п.15 Перехідних положень КАС України, суд, –

В И Р І Ш И В :

Позов задовольнити повністю.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Львівській області №262340031135 від 12.12.2025 року про відмову у призначенні пенсії ОСОБА_1 .
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Львівській області (адреса: 79016, Львівська область, м.Львів, вул.Митрополита Андрія, 10, код ЄДРПОУ 13814885) зарахувати ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_12 ) до стажу періоди з 29.10.1984 по 30.04.1985 та з 01.05.1985 по 02.09.1985, з 26.05.1987 по 01.01.1988, з 01.07.2000 по 07.08.2001, та періоди догляду за дітьми до досягнення ними трирічного віку, згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_1 , ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , згідно свідоцтва про народження серії НОМЕР_5 , та переглянути повторно заяву на призначення пенсії з 07.12.2025 року, за віком відповідно до Закону України «Про загальнообов?язкове державне пенсійне страхування».
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (адреса: 79016, Львівська область, м.Львів, вул.Митрополита Андрія, 10, код ЄДРПОУ 13814885) на користь ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_12 ) 1331 (одна тисяча тридцять одна) грн. 20 коп. сплаченого судового збору.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України у Львівській області (адреса: 79016, Львівська область, м.Львів, вул.Митрополита Андрія, 10, код ЄДРПОУ 13814885) на користь ОСОБА_1 (адреса проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП НОМЕР_12 ) 5000 (п`ять тисяч) 00 грн. понесених судових витрат у вигляді витрат на професійну правничу допомогу. 
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення через Львівський оружний адміністративний суд, а у разі реєстрації офіційної електронної адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі безпосередньо до Восьмого апеляційного адміністративного суду. 

Суддя	Мартинюк Віталій Ярославович