ПОСТАНОВА 
іменем України

07 квітня 2026 року         м. Кропивницький

справа № 386/1065/22
провадження № 22-ц/4809/516/26 

Кропивницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати у цивільних справах Чельник О.І. (головуючий, суддя-доповідач), Карпенка О.Л., Мурашка С.І.
за участю секретаря судового засідання Антошиної А.В.,

учасники справи: 
позивач –  ОСОБА_1 ,
відповідач – ОСОБА_2 , 

розглянувши у відкритому судовому засіданні за правилами спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Заболотній Павло Леонідович, у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна, на рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 10 листопада 2025 року у складі судді Запорожця О.М.

ВСТАНОВИВ:

У жовтні 2022 року ОСОБА_1 звернулася в суд з позовом до ОСОБА_2 про встановлення факту проживання однією сім`єю як чоловіка та дружини без реєстрації шлюбу, визнання майна спільною сумісною власністю та поділ майна.
В обґрунтування позовної заяви посилалася на те, що 07.10.2005 між нею та відповідачем було укладено шлюб. До укладення шлюбу сторонами було придбано будівельні матеріали (незавершене будівництво житлового будинку) та побудовано житловий будинок, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 . Крім того, у 2015 році за спільні кошти сторони придбали автомобіль Skoda Fabia, 2002 року випуску. 27.03.2021 шлюб між сторонами було розірвано. Вказала, що майно було придбано за спільні кошти, а тому вона має право на 1/2 частину від всього майна, яке набуте під час фактичних шлюбних відносин. Після розірвання шлюбу вона намагалася у досудовому порядку врегулювати цей спір, направляла на адресу відповідача пропозицію досудового врегулювання спору та в добровільному порядку пропонувала розділити майно, а саме транспортний засіб марки Skoda Fabia, житловий будинок, що розташований по АДРЕСА_1 . На цю пропозицію відповідач заперечував, що житловий будинок є спільним майном подружжя.
Посилаючись на зазначені обставини просила суд встановити факт проживання сторін однією сім`єю без реєстрації шлюбу як чоловіка та дружини з червня 2003 року до дати укладення шлюбу, а саме 07.10.2005; визнати майно: об`єкт незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 та транспортний засіб марки Skoda Fabia ДНЗ НОМЕР_1 , спільною сумісною власністю сторін; визнати за нею право власності на 1/2 частину майна: об`єкту незавершеного будівництва, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 ; стягнути з відповідача на її користь грошову компенсацію у розмірі частини фактичної вартості транспортного засобу марки Skoda Fabia, державний номерний знак НОМЕР_2 .
Ухвалою Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 08 жовтня 2025 року провадження в частині позовних вимог про стягнення з відповідача на користь позивача грошової компенсації у розмірі частини фактичної вартості транспортного засобу марки Skoda Fabia, державний номерний знак НОМЕР_2 закрито у зв`язку із відмовою позивача від цієї позовної вимоги (т.2 а.с.45, 47-49).
Рішенням Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 10 листопада 2025 року у задоволені інших позовних вимогвідмовлено.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням суду  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Заболотній Павло Леонідович, подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на порушенням норм матеріального та процесуального права, просила вказане рішення суду скасувати та ухвалити нове судове рішення про задоволення її позову.
Адвокат Поліщук Юля Романівна, яка діє в інтересах  ОСОБА_2 , направила до апеляційного суду відзив на апеляційну скаргу, в якому просила рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 10 листопада 2025 року залишити без змін, а апеляційну скаргу  ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Заболотній Павло Леонідович, - без задоволення. Вважала, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального права.
Сторони у судове засідання апеляційного суду не з`явилися. Про час та місце розгляду справи були повідомлені належним чином. Адвокат Поліщук Юля Романівна, яка діє в інтересах  ОСОБА_2 , та ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Заболотній Павло Леонідович, направили заяви про розгляд справи без їх участі (т.2 а.с.136, 146). Колегія суддів постановила ухвалу про розгляд справи у відсутності сторін на підставі ч.2 ст.372 ЦПК України. 
Розглянувши справу в межах доводів апеляційної скарги, перевіривши законність і обґрунтованість оскаржуваного судового рішення колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає залишенню без задоволення, а рішення суду першої інстанції - без змін, виходячи з такого.
Судом встановлено та підтверджено письмовими доказами по справі, що 07 жовтня 2005 року ОСОБА_2 та ОСОБА_3 зареєстрували шлюб, прізвище після укладення шлюбу - ОСОБА_4 , який розірвано 27 березня 2021 року (т.1 а.с.12, 13).
Також встановлено, що рішенням вісімнадцятої сесії Торговицької сільської ради четвертого скликання від 26.04.2005 №153 вилучено земельну ділянку у гр. ОСОБА_5 площею 0,07 га на підставі поданої заяви. Надано земельну ділянку під будівництво індивідуального житлового будинку площею 0,07 га ОСОБА_1 в АДРЕСА_2 в постійне користування та вирішено просити райдержадміністрацію дозволити будівництво житлового будинку гр. ОСОБА_1 . Зобов`язано забудовника протягом місяця одержати в районній архітектурі всю технічну документацію на право будівництва по даному рішенню. У випадку порушення строку без поважних причин одержання документації на право будівництва забудовник втрачає право будівництва по даному рішенню. Рішення виконкому сільської ради №74 від 25 квітня 1991 року про надання земельної ділянки під індивідуальне будівництво житлового будинку ОСОБА_5 відмінено (т.1 а.с.77).
Як свідчить будівельний паспорт на забудову земельної ділянки по АДРЕСА_1 , у графі «забудовник» зазначено ОСОБА_2 (т.1 а.с.78-84).
Відповідно до довідки старости с. Торговиця Голованівського району Кіровоградської області від 26.10.2022 №1060 ОСОБА_1 у період з 2001 року по 2005 рік проживав та був зареєстрований по АДРЕСА_3 (т.1 а.с.89). У період з 31.12.2002 по 05.06.2007 ОСОБА_1 в працевлаштованим не був, що підтверджується копією трудової книжки серії НОМЕР_3 (т.1 а.с.87-88).
Відповідно до листа Торговицького старостинського округу Новоархангельської селищної ради Голованівського району Кіровоградської області від 28.02.2023 №10 місцезнаходження господарства згідно об`єкта погосподарського обліку за №01-0689-1 зареєстровано по АДРЕСА_1 , ОСОБА_1 зареєстрований по місцю проживання з 26.05.2005 (т.1 а.с.105).
Ухвалою Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 21 серпня 2023 року у справі призначено будівельно-технічну експертизу (т.1 а.с.157-159).
Відповідно до висновку експерта за результатами проведення судової оціночно-будівельної та будівельно-технічної експертизи від 17.04.2025 №3264/3274/23-27 ринкова вартість об`єкту незавершеного будівництва (житлового будинку) з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 визначена із застосуванням порівняльного методичного підходу, базуючись на даних дослідження наданих документів, а також вартості пропозицій продажу об`єктів аналогів, станом та в цінах на дату оцінки - 17.04.2025, з округленням до цілих, становить з урахуванням ПДВ 657094 грн. Ступінь будівельної готовності до введення в експлуатацію об`єкта незавершеного будівництва (житлового будинку) з надвірними будівлями за адресою: АДРЕСА_1 складає 100% (т.1 а.с.207-227).
Згідно з інформацією Комунального підприємства «Благовіщенське міжміське бюро технічної інвентаризації» від 30.05.2022 №44 дані на житловий будинок за адресою: АДРЕСА_1 в КП «БМБТІ» відсутні (т.1 а.с.34).
Ухвалюючи рішення про відмову у задоволенні позову суд першої інстанції дійшов висновку про те, що позивачем не було доведеного факту, що вона безпосередню брала участь у придбані зазначеного вище домоволодіння, не надано жодних доказів, які б підтверджували факт укладання письмового договору купівлі-продажу або інших цивільно-правових угод, за якими сторони придбали будинок.
Колегія суддів погоджується з таким висновком суду, виходячи з такого.
Згідно з частиною другою статті 3 СК України сім`ю складають особи, які спільно проживають, пов`язані спільним побутом, мають взаємні права та обов`язки.
Частиною першою статті 74 СК України передбачено, що у разі, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
Отже, проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без реєстрації шлюбу є спеціальною підставою для виникнення у них майнових прав та обов`язків, зокрема, права спільної сумісної власності на майно.
Визнання майна таким, що належить на праві спільної сумісної власності жінці та чоловіку, які проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою, відбувається шляхом встановлення факту проживання однією сім`єю.
Про утворення особами сім`ї у розумінні ст.3 СК України може свідчити не тільки укладення між ними шлюбу, кровне споріднення, усиновлення, а й інші обставини, якщо це не суперечить моральним засадам суспільства.
Відповідно до п.5 ч.1 ст.315 ЦПК України суд розглядає справи про встановлення факту проживання однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу.
Встановлення факту проживання однією сім`єю жінки та чоловіка без реєстрації шлюбу передбачає доведення перед судом факту їх спільного проживання, наявності у них спільного побуту, виникнення між ними у зв`язку із цим взаємних прав та обов`язків, притаманних подружжю.
Під спільним проживанням слід розуміти постійне фактичне мешкання чоловіка та жінки за однією адресою, збереження ними у такому житлі переважної більшості своїх речей, зокрема щоденного побутового вжитку, сприйняття ними цього місця проживання як свого основного, незалежно від того, що будь-хто із них за особливістю своєї роботи/служби зумовлений тривалий час бути відсутнім за цим місцем проживання (несення військової служби, вахтовий метод роботи).
Спільний побут, в свою чергу, передбачає ведення жінкою та чоловіком спільного господарства, наявність спільного бюджету, витрат, придбання майна для спільного користування, в тому числі за спільні кошти та внаслідок спільної праці, спільна участь в утриманні житла, його ремонт, спільне харчування, піклування чоловіка та жінки один про одного/надання взаємної допомоги тощо.
До прав та обов`язків, притаманних подружжю, слід віднести, зокрема, але не виключно, існування між чоловіком та жінкою, реалізацію ними особистих немайнових прав, передбачених главою 6 СК України, тощо. При цьому має бути встановлена і доведена саме сукупність вказаних усталених обставин та відносин, оскільки самі по собі, наприклад, факти перебування у близьких стосунках чоловіка та жінки або спільна присутність їх на святах, або пересилання коштів, або періодичний спільний відпочинок, або проживання за однією адресою, факт реєстрації за такою адресою при відсутності інших наведених вище ознак, не можуть свідчити, що між чоловіком та жінкою склались та мали місце усталені відносини, притаманні подружжю.
Аналогічні правові висновки суду викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 03 липня 2019 року у справі № 554/8023/15-ц та постановах Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 761/3325/17-ц, від 24 січня 2020 року у справі № 490/10757/16-ц, від 09 листопада 2020 року у справі № 757/8786/15-ц та від 03 листопада 2022 року у справі № 361/4744/19.
Відповідно до статей 12, 13, 81 ЦПК України суд розглядає справи в межах вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених ЦПК України випадках. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх позовних вимог або заперечень, крім випадків, встановлених ЦПК України. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій.
Колегія суддів погоджується із висновками суду першої інстанції про те, що позивачем не було доведено належними, допустимими та достатніми доказами факт спільного проживання з відповідачем однією сім`єю чоловіка та жінки без шлюбу у період з червня 2003 року по час укладення шлюбу – 07.10.2025 року.
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 21 листопада 2018 року в справі №372/504/17 зроблено такий висновок: «…у статті 60 СК України закріплено, що майно, набуте подружжям за час шлюбу, належить дружині та чоловікові на праві спільної сумісної власності незалежно від того, що один з них не мав з поважної причини (навчання, ведення домашнього господарства, догляд за дітьми, хвороба тощо) самостійного заробітку (доходу). Вважається, що кожна річ, набута за час шлюбу, крім речей індивідуального користування, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Таке ж положення містить і стаття 368 ЦК України. Частиною першою статті 70 СК України встановлено, що у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. Зазначені норми закону свідчать про презумпцію спільності права власності подружжя на майно, яке набуте ними в період шлюбу. Ця презумпція може бути спростована й один із подружжя може оспорювати поширення правового режиму спільного сумісного майна на певний об`єкт, в тому числі в судовому порядку. Тягар доказування обставин, необхідних для спростування презумпції, покладається на того з подружжя, який її спростовує».
Відповідно до статті 61 СК України об`єктом права спільної сумісної власності подружжя може бути будь-яке майно, за винятком виключеного з цивільного обороту. Об`єктом права спільної сумісної власності є заробітна плата, пенсія, стипендія, інші доходи, одержані одним із подружжя. Якщо одним із подружжя укладено договір в інтересах сім`ї, то гроші, інше майно, в тому числі гонорар, виграш, які були одержані за цим договором, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя. Речі для професійних занять (музичні інструменти, оргтехніка, лікарське обладнання тощо), придбані за час шлюбу для одного з подружжя, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Тлумачення статті 61 СК України свідчить, що спільною сумісною власністю подружжя, що підлягає поділу, можуть бути будь-які види майна чи майнових прав, за винятком тих, які згідно із законом не можуть їм належати (виключені з цивільного обороту), незалежно від того, на ім`я кого з подружжя вони були набуті чи оформлені (постанова Верховного Суду від 05 січня 2024 року у справі №755/12204/18).
Згідно з ч.1 ст.62 СК України у разі, якщо майно дружини, чоловіка за час шлюбу істотно збільшилося у своїй вартості внаслідок спільних трудових чи грошових затрат або затрат другого з подружжя, воно у разі спору може бути визнане за рішенням суду об`єктом права спільної сумісної власності подружжя.
Відповідно до ст.63 СК України дружина та чоловік мають рівні права на володіння, користування і розпоряджання майном, що належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено домовленістю між ними.
Частинами першою та другою статті 65 СК України передбачено, що дружина, чоловік розпоряджаються майном, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, за взаємною згодою. При укладенні договорів одним із подружжя вважається, що він діє за згодою другого з подружжя. Дружина, чоловік має право на звернення до суду з позовом про визнання договору недійсним як такого, що укладений другим із подружжя без її, його згоди, якщо цей договір виходить за межі дрібного побутового.
Згідно з ч.1 ст.69 СК України дружина і чоловік мають право на поділ майна, що належить їм на праві спільної сумісної власності, незалежно від розірвання шлюбу.
Відповідно до ч.ч.1 та 2 ст.70 СК України у разі поділу майна, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, частки майна дружини та чоловіка є рівними, якщо інше не визначено домовленістю між ними або шлюбним договором. При вирішенні спору про поділ майна суд може відступити від засади рівності часток подружжя за обставин, що мають істотне значення, зокрема якщо один із них не дбав про матеріальне забезпечення сім`ї, ухилявся від участі в утриманні дитини (дітей), приховав, знищив чи пошкодив спільне майно, витрачав його на шкоду інтересам сім`ї.
Згідно з ч.ч.1, 2, 4 ст.71 СК України майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя, ділиться між ними в натурі. Якщо дружина та чоловік не домовилися про порядок поділу майна, спір може бути вирішений судом. При цьому суд бере до уваги інтереси дружини, чоловіка, дітей та інші обставини, що мають істотне значення. Неподільні речі присуджуються одному з подружжя, якщо інше не визначено домовленістю між ними. Присудження одному з подружжя грошової компенсації замість його частки у праві спільної сумісної власності на майно, зокрема на житловий будинок, квартиру, земельну ділянку, допускається лише за його згодою, крім випадків, передбачених Цивільним кодексом України.
Частинами першою та другою статті 74 СК України визначено, що у разі, якщо жінка та чоловік проживають однією сім`єю, але не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, майно, набуте ними за час спільного проживання, належить їм на праві спільної сумісної власності, якщо інше не встановлено письмовим договором між ними. На майно, що є об`єктом права спільної сумісної власності жінки та чоловіка, які не перебувають у шлюбі між собою або в будь-якому іншому шлюбі, поширюються положення глави 8 цього Кодексу.
Тобто особам, які проживають однією сім`єю без реєстрації шлюбу (якщо це встановлено судом), на праві спільної сумісної власності належить майно, набуте ними за час спільного проживання або набуте в результаті спільної праці та за спільні грошові кошти. Вирішуючи питання щодо правового режиму такого майна, суди встановлюють факти створення (придбання) сторонами майна внаслідок спільної праці, ведення спільного господарства, побуту, виконання взаємних прав та обов`язків, з`ясовують час придбання, джерело набуття (кошти, за які таке майно було набуте), а також мету придбання майна, що дозволяє надати йому правовий статус спільної сумісної власності.
Суд першої інстанції дійшов обґрунтованого висновку про те, що не підлягають задоволенню вимоги про визнання нерухомого майна спільною сумісною власністю подружжя та про виділення сторонам ідеальної частки будинку, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , з огляду на встановлені обставини у справі щодо відсутності будь-яких цивільно-правових угод та належних доказів того, що сторони безпосередньо приймали участь у придбані спірного домоволодіння або його будівництві з огляду на те, що будівництво є незавершеним, в експлуатацію у встановленому законодавством порядку не прийнятий, дані на спірний житловий будинок у Комунальному підприємстві «Благовіщенське міжміське бюро технічної інвентаризації» відсутні. що унеможливлює визнання права власності на частину спірного незавершеного будівництвом будинку.
За змістом статей 15 і 16 ЦК України кожна особа має право на звернення до суду за захистом свого особистого немайнового або майнового права у разі його порушення, невизнання або оспорювання та інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Відповідно до частини другої статті 16 цього Кодексу способами захисту цивільних прав та інтересів можуть бути: визнання права, визнання правочину недійсним, припинення дії, яка порушує право, відновлення становища, яке існувало до порушення, примусове виконання обов`язку в натурі, зміна правовідношення, припинення правовідношення, відшкодування збитків та інші способи відшкодування майнової шкоди, відшкодування моральної (немайнової) шкоди, визнання незаконними рішення, дій чи бездіяльності органу державної влади, органу влади Автономної Республіки Крим або органу місцевого самоврядування, їхніх посадових і службових осіб.
Суд може захистити цивільне право або інтерес іншим способом, що встановлений договором або законом чи судом у визначених законом випадках.
У випадку, якщо закон або договір не визначають ефективного способу захисту порушеного, невизнаного або оспореного права, свободи чи інтересу особи, яка звернулася до суду, суд відповідно до викладеної в позові вимоги такої особи може визначити у своєму рішенні такий спосіб захисту, який не суперечить закону (частина друга статті 5 ЦПК України).
Вимога про захист цивільного права має відповідати змісту порушеного права, характеру правопорушення, а також забезпечувати поновлення порушеного права.
Судом встановлено, що позивачем обрано способом захисту цивільних прав – визнання права на об`єкт незавершеного будівництва.
Відповідно до ст.372 ЦК України у разі поділу майна, що є у спільній сумісній власності, вважається, що частки співвласників у праві спільної сумісної власності є рівними, якщо інше не встановлено домовленістю між ними або законом. За рішенням суду частка співвласника може бути збільшена або зменшена з урахуванням обставин, які мають істотне значення. У разі поділу майна між співвласниками право спільної сумісної власності на нього припиняється.
Частиною другою статті 331 ЦК України встановлено, що право власності на новостворене нерухоме майно виникає з моменту завершення будівництва. Якщо договором або законом передбачено прийняття нерухомого майна до експлуатації, право власності виникає з моменту його прийняття до експлуатації. Якщо право власності на нерухоме майно відповідно до закону підлягає державній реєстрації, право власності виникає з моменту державної реєстрації.
Аналіз положень ст.331 ЦК України у системному зв`язку з нормами ст.ст.177-179, 182 цього Кодексу, ч.3 ст.3 Закону України «Про державну реєстрацію речових прав на нерухоме майно та їх обтяжень» дає підстави для висновку про те, що право власності на новостворене нерухоме майно як об`єкт цивільних прав виникає з моменту його державної реєстрації, а державній реєстрації підлягає право власності тільки на ті об`єкти нерухомого майна, будівництво яких закінчено та які прийняті в експлуатацію у встановленому порядку.
Визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятий до експлуатації, у судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено.
Вказаний правовий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 18 грудня 2019 року у справі № 200/22329/14-ц.
Отже, новостворене нерухоме майно, будівництво якого здійснено в передбаченому законом порядку, набуває юридичного статусу житлового будинку після прийняття його до експлуатації і з моменту державної реєстрації права власності на нього.
До цього об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів як речей матеріального світу, як у зібраному виді (конструкції, окремі елементи об`єкта незавершеного будівництва, чи сам об`єкт у цілому залежно від ступеня готовності), так і у вигляді окремих видів будівельних матеріалів, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, тому такий об`єкт є майном, яке за передбачених законом умов може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил підлягати поділу між ними.
У постанові від 06 травня 2020 року у справі №722/823/17-ц Верховний Суд розмежував правовий статус незавершеного та самочинного будівництва, зазначивши, що об`єкт незавершеного будівництва є сукупністю будівельних матеріалів, щодо яких можуть виникати цивільні права та обов`язки, а отже, є майном, яке за умов, передбачених законом, може належати на праві спільної сумісної власності подружжю і з дотриманням будівельних норм і правил може підлягати поділу між ними, а щодо самочинного будівництва такі способи захисту прав не застосовуються.
При вирішенні спору про поділ майна подружжя Верховний Суд України зазначив, що в разі неможливості поділу незакінченого будівництвом будинку суд може визнати право за сторонами спору на будівельні матеріали і конструктивні елементи будинку або з урахуванням конкретних обставин залишити його одній зі сторін, а іншій присудити компенсацію. Визнаючи при цьому право власності на матеріали чи обладнання, суд у своєму рішенні має зазначити (назвати) ці матеріали чи обладнання (постанова від 18 листопада 2015 року у справі № 6-388цс15). 
Тому колегія суддів вважає також правильним висновок суду першої інстанції, що обраний позивачем спосіб захисту права на об`єкт незавершеного будівництва, що розташований за вказаною вище адресою, не відповідає способу захисту, встановленому законом для спірних правовідносин, оскільки визнання права власності на об`єкт незавершеного будівництва, не прийнятого до експлуатації, у судовому порядку нормами ЦК України чи іншими нормативними актами не передбачено, що є підставою для відмови у задоволенні цієї вимоги. 
Доводи апеляційної скарги також не спростовують правильність висновків оскаржуваного рішення, оскільки ці доводи зводяться до посилання на ті ж самі обставини та наведення обґрунтувань заявлених вимог, які вказані у первісній позовній заяві позивача, яким суд першої інстанції надав належну оцінку в оскаржуваному рішенні і колегія суддів повністю погоджується із цією оцінкою та прийнятим рішенням у даній цивільній справі.
Відповідно до ч.1 ст.375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
З урахуванням викладеного колегія суддів вважає, що рішення суду першої інстанції ухвалено з додержанням норм матеріального і процесуального права, тому на підставі статті 375 ЦПК України залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення - без змін.

Керуючись ст. ст. 367, 374, 375, 382 - 384 ЦПК України

УХВАЛИВ:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якої діє адвокат Заболотній Павло Леонідович, залишити без задоволення, а рішення Новоархангельського районного суду Кіровоградської області від 10 листопада 2025 року - без змін. 
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена безпосередньо до Верховного Суду у випадках, передбачених ст. 389 ЦПК України, протягом тридцяти днів з дня складання повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 16 квітня 2026 року.

Головуючий суддя  О.І. Чельник

Судді О.Л. Карпенко

С.І. Мурашко