Справа № 127/13214/24
Провадження № 22-ц/801/989/2026
Категорія: 8
Головуючий у суді 1-ї інстанції Бессараб Н. М.
Доповідач:Войтко Ю. Б.

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

31 березня 2026 року	Справа № 127/13214/24	м. Вінниця	

Вінницький апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з цивільних справ:
головуючого (судді-доповідача): Войтка Ю. Б.,
суддів Матківської М. В., Стадника І. М., 
з участю секретаря судового засідання: Кахно О. А.,
розглянув у відкритому судовому засіданні в залі суду № 2 апеляційну скаргу  ОСОБА_1  на ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 24 лютого 2026 року, постановлену під головуванням судді Бессараб Н. М. в м. Вінниця,
в цивільній справі № 127/13214/24 за позовом  ОСОБА_2 до Вінницької міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , Державна екологічна інспекція у Вінницькій області, Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсними свідоцтв про право власності, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, скасування будівельних паспортів та повідомлення про початок будівельних робіт, скасування поземельних книг, скасування реєстрації земельних ділянок,
встановив:
Короткий зміст позовних вимог 
ОСОБА_2 звернувся до суду з вказаним позовом до Вінницької міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , Державна екологічна інспекція у Вінницькій області, Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсними свідоцтв про право власності, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, скасування будівельних паспортів та повідомлення про початок будівельних робіт, скасування поземельних книг, скасування реєстрації земельних ділянок.
Під час розгляду справи, 26.01.2026 позивач ОСОБА_2 до суду подав заяву, у якій просив прийняти його відмову від позову, постановити ухвалу про закриття провадження у справі та скасувати заходи забезпечення позову, накладені на підставі ухвали Вінницького міського суду Вінницької області від 03.10.2025. 
24.02.2026 позивач ОСОБА_2 подав до суду заяву, відповідно до якої просив розглянути його заяву про завершення справи, справу припинити і закрити, арешт зняти.
Також 24.02.2026 представник позивача ОСОБА_2 – адвокат Путілін Є.В. подав до суду заяву, відповідно до якої просив провести судове засідання, яке призначене на 24.02.2026 о 10.30 год. без його участі. Вказав, що підтримує подану позивачем ОСОБА_2 заяву про відмову від позову та просить її задовільнити, а також підтвердив, що наслідки закриття провадження сторонам роз`яснені і зрозумілі.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 24 лютого 2026 року по цивільній справі №127/13214/24 прийнято відмову позивача ОСОБА_2 від позовних вимог. Закрито провадження у справі за позовом ОСОБА_2 до Вінницької міської ради, ОСОБА_3 , ОСОБА_4 , ОСОБА_5 , ОСОБА_6 , ОСОБА_7 , ОСОБА_8 , треті особи: ОСОБА_1 , ОСОБА_9 , Державна екологічна інспекція у Вінницькій області, Головне управління Держгеокадастру у Вінницькій області про визнання незаконним та скасування рішення, визнання недійсними свідоцтв про право власності, визнання недійсними договорів купівлі-продажу, скасування будівельних паспортів та повідомлення про початок будівельних робіт, скасування поземельних книг, скасування реєстрації земельних ділянок.
Роз`яснено позивачу, що у разі закриття провадження у справі повторне звернення до суду з приводу спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав не допускається.
Скасовано заходи забезпечення позову, вжиті ухвалою Вінницького міського суду Вінницької області від 03.10.2025 по справі №127/13214/24 та знято арешт з земельних ділянок:
- кадастровий номер 0510100000:03:033:0771 площею 0,0658 га, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_8 ;
- кадастровий номер 0510100000:03:033:0772 площею 0,0342 га, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_8 ;
- кадастровий номер 0510100000:03:033:0773 площею 0,0963 га, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_7 ;
- кадастровий номер 0510100000:03:033:0774 площею 0,0037 га, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_7 .
Скасовано заборону ОСОБА_8 , ОСОБА_7 проводити будівельні роботи на земельних ділянках: кадастровий номер 0510100000:03:033:0771 площею 0,0658 га, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_8 ; кадастровий номер 0510100000:03:033:0772 площею 0,0342 га, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_8 ; кадастровий номер 0510100000:03:033:0773 площею 0,0963 га, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_7 ; кадастровий номер 0510100000:03:033:0774 площею 0,0037 га, право власності на яку зареєстроване за ОСОБА_7 .
Заяву третьої особи ОСОБА_1 про забезпечення позову повернуто без розгляду.
Повернуто ОСОБА_1 з державного бюджету сплачений нею судовий збір за подання заяви про забезпечення позову в сумі 665,60 грн.
Ухвала суду першої інстанції мотивована тим, що позивач реалізував передбачене ст. 206 ЦПК України право на відмову від позову, а подана заява є добровільною, не суперечить закону та подана належною особою. З огляду на це, відповідно до п. 4 ч. 1 ст. 255 ЦПК України, суд дійшов висновку про прийняття відмови від позову та закриття провадження у справі, роз`яснивши наслідки, визначені ч. 2 ст. 256 ЦПК України (неможливість повторного звернення з тотожним позовом).
У зв`язку із закриттям провадження, на підставі ч. 9 ст. 158 ЦПК України, суд скасував раніше вжиті заходи забезпечення позову, оскільки відпала необхідність у їх подальшому існуванні.
Крім того, враховуючи відсутність предмета спору після закриття провадження, суд дійшов висновку про повернення без розгляду заяви третьої особи про забезпечення позову. Отже, суд логічно пов`язав відмову від позову з припиненням провадження у справі, що, у свою чергу, зумовило скасування забезпечення позову та унеможливило подальший розгляд будь-яких заяв у межах цієї справи.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
У березні 2026 року ОСОБА_1 подала апеляційну скаргу, в якій, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення судом норм процесуального права, просить скасувати ухвалу суду першої інстанції та повернути справу на новий розгляд.

Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Вінницького апеляційного суду від 12 березня 2026 року для розгляду цієї справи визначено склад колегії суддів: головуючий – суддя Войтко Ю. Б., судді: Матківська М. В., Стадник І. М.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 17 березня 2026 року відкрито апеляційне провадження у справі, надано учасникам справи строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та витребувано матеріали цивільної справи з місцевого суду.
Ухвалою Вінницького апеляційного суду від 24 березня 2026 року справу призначено до розгляду на 31 березня 2026 року о 11:40 год з повідомленням сторін.

Аргументи учасників справи
Доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що суд першої інстанції безпідставно прийняв відмову позивача від позову та закрив провадження, чим порушив права скаржника як третьої особи.
Скаржник зазначає, що є співвласником будинку та користувачем спірної земельної ділянки, право на яку, на її думку, було порушене рішеннями міської ради про передачу земель іншим особам. Вона вказує на наявність рішень органу місцевого самоврядування та суду щодо користування цією ділянкою, а також на можливі порушення закону при її відчуженні, що навіть стало підставою для кримінального провадження.
Основний довід апеляції полягає в тому, що закриття провадження у зв`язку з відмовою позивача від позову позбавляє її права на звернення до суду з тотожними вимогами, яке гарантується ст. 55 Конституції України. На її думку, позивач, знаючи про її наміри, свідомо обрав відмову від позову (а не залишення без розгляду), чим фактично обмежив її доступ до судового захисту.

Позиція учасників справи у судовому засіданні
ОСОБА_1 підтримала доводи апеляційної скарги, просить її задовольнити.
Позивач ОСОБА_2 та його представник в судове засідання не з`явилися, від позивача до суду надійшла заява про розгляд справи у його відсутності.
Представник Вінницької міської ради у відзиві просив розгляд апеляційної скарги проводити за його відсутності, апеляційну скаргу залишити без задоволення.
Відповідач ОСОБА_8 та його представник – адвокат Чернілевська Р. В.. а також відповідач ОСОБА_7 заперечували проти доводів апеляційної скарги, просили рішення суду залишити без змін.
Інші учасники своєчасно повідомлялися судом про день, час та місце розгляду справи, в судове засідання не з`явився, причини неявки не повідомили.
Відповідно до ч. 2 ст. 372 ЦПК України неявка у судове засідання сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про день, час та місце розгляду справи не перешкоджає розгляду справи.

Доводи особи, яка подала відзив на апеляційну скаргу
Представник Вінницької міської ради подав відзив на апеляційну скаргу, в якому просив апеляційну скаргу залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції залишити без змін. Крім того, просива розгляд апеляційної скарги проводити за відсутності Вінницької міської ради.
Інші учасники справи не скористались своїм правом на подання до суду своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги, відзиву на апеляційну скаргу до суду апеляційної інстанції не направили, що за положеннями ч. 3 ст. 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду ухвали суду першої інстанції.

Позиція суду апеляційної інстанції
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, вислухавши пояснення учасників судового провадження, перевіривши доводи апеляційної скарги,  законність та обґрунтованість ухвали суду та матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню.
Згідно з частиною третьою статті 3 ЦПК України провадження в цивільних справах здійснюється відповідно до законів, чинних на час вчинення окремих процесуальних дій, розгляду і вирішення справи.
Відповідно до статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Указаним вимогам ухвала суду першої інстанції відповідає.
Звернення до суду з позовом є суб`єктивним правом позивача, гарантованим статтями 55, 124 Конституції України.
Згідно з положеннями пункту 5 частини третьої статті 2 ЦПК України однією із основних засад (принципів) цивільного судочинства є диспозитивність.
Дії та воля сторони цивільного процесу фактично визначають спрямованість процесуальної діяльності суду та її результати.
Відповідно до частини першої, третьої статті 13 ЦПК України суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках.
Учасник справи розпоряджається своїми правами щодо предмета спору на власний розсуд. Таке право мають також особи, в інтересах яких заявлено вимоги, за винятком тих осіб, які не мають процесуальної дієздатності.
Відповідно до пункту 1 частини другої статті 49 ЦПК України, крім прав та обов`язків, визначених у статті 43 цього Кодексу, позивач вправі відмовитися від позову (всіх або частини позовних вимог), відповідач має право визнати позов (всі або частину позовних вимог) на будь-якій стадії судового процесу.
Відповідно до статті 206 ЦПК України позивач може відмовитися від позову, а відповідач визнати позов на будь-якій стадії провадження у справі, зазначивши про це в заяві по суті справи або в окремій письмовій заяві. До ухвалення судового рішення у зв`язку з відмовою позивача від позову або визнання позову відповідачем суд роз`яснює сторонам наслідки відповідних процесуальних дій, перевіряє, чи не обмежений представник відповідної сторони у повноваженнях на їх вчинення. У разі відмови позивача від позову суд постановляє ухвалу про закриття провадження у справі. У разі визнання відповідачем позову суд за наявності для того законних підстав ухвалює рішення про задоволення позову. Якщо визнання відповідачем позову суперечить закону або порушує права, свободи чи інтереси інших осіб, суд постановляє ухвалу про відмову у прийнятті визнання відповідачем позову і продовжує судовий розгляд. Суд не приймає відмову позивача від позову, визнання позову відповідачем у справі, в якій особу представляє її законний представник, якщо його дії суперечать інтересам особи, яку він представляє.
Відповідно до пункту 4 частини першої статті 255 ЦПК України суд своєю ухвалою закриває провадження у справі, якщо позивач відмовився від позову і відмова прийнята судом.
Отже, відмова від позову є одностороннім вільним волевиявленням позивача шляхом здійснення процесуальної дії, спрямованої на завершення розгляду судом справи, яким він може скористатися у будь-який момент судового розгляду, тобто після відкриття провадження у справі судом першої, апеляційної чи касаційної інстанції та до ухвалення судового рішення за результатами такого розгляду.
Суд першої інстанції, приймаючи відмову позивача від позову та закриваючи провадження у справі, діяв у межах і спосіб, визначених нормами цивільного процесуального законодавства. 
Відповідно до ст. 206 ЦПК України позивач має безумовне право відмовитися від позову на будь-якій стадії розгляду справи. При цьому обов`язком суду є перевірка добровільності такої відмови, її відповідності закону та відсутності порушення прав, свобод чи інтересів інших осіб.
Як убачається з матеріалів справи, позивач неодноразово та послідовно заявляв про намір відмовитися від позову, зокрема ОСОБА_2 подано до суду заяви 26.01.2026 та 24.02.2026 (Т. 5 а.с. 43,83 ), а його представник підтримав таку позицію та підтвердив, що наслідки відповідних процесуальних дій сторонам роз`яснені та зрозумілі. 
Вказане свідчить про усвідомлений, добровільний та узгоджений характер відмови від позову. Будь-які дані про обмеження повноважень представника, примус чи інші обставини, які могли б ставити під сумнів дійсність такого волевиявлення, у матеріалах справи відсутні.
За таких обставин суд першої інстанції належним чином виконав покладений на нього обов`язок перевірити, чи не суперечить відмова позивача вимогам закону та чи не порушує права інших осіб, і дійшов обґрунтованого висновку про наявність правових підстав для прийняття відмови від позову. Відповідно до пункту 4 частини першої статті 255 ЦПК України наслідком прийняття такої відмови є закриття провадження у справі, що має імперативний характер і не залишає суду дискреції щодо подальшого розгляду спору.
Крім того, відповідно до ч. 1, 9 ст. 158 ЦПК України суд наділений повноваженнями скасувати заходи забезпечення позову як за власною ініціативою, так і за клопотанням учасників справи, а у випадку закриття провадження у справі – зобов`язаний вирішити це питання у відповідному судовому рішенні.
Закриття провадження у справі у зв`язку з прийняттям відмови позивача від позову свідчить про припинення судового розгляду спору без вирішення його по суті. За таких обставин відпадає сам предмет судового захисту, для забезпечення якого і застосовувалися відповідні заходи. Отже, зникає і правова мета їх існування, яка полягає у гарантуванні реального виконання можливого судового рішення.
З огляду на це, суд першої інстанції дійшов правильного висновку про необхідність скасування раніше вжитих заходів забезпечення позову, оскільки їх подальше застосування за відсутності спору суперечило б їх правовій природі та призводило б до необґрунтованого обмеження прав відповідачів.
Таким чином, суд логічно і послідовно пов`язав закриття провадження у справі з обов`язком скасувати заходи забезпечення позову як похідний процесуальний наслідок припинення розгляду справи, що відповідає вимогам закону та виключає можливість подальшого розгляду будь-яких процесуальних питань у межах цього провадження.
Доводи апеляційної скарги про порушення прав скаржника як третьої особи є необґрунтованими та ґрунтуються на неправильному розумінні норм процесуального права.
Сам по собі процесуальний статус третьої особи не надає їй повноважень впливати на реалізацію позивачем його диспозитивних прав, зокрема права на відмову від позову. 
Цивільне судочинство побудоване на принципі диспозитивності, за яким саме позивач визначає обсяг і характер своїх вимог, а також може від них відмовитися. Жодна інша особа, у тому числі третя, не може примусити позивача підтримувати позов або змінити обраний ним спосіб захисту.
Посилання скаржника на те, що закриття провадження позбавляє її права на звернення до суду, є помилковим. Відповідно до ч. 2 ст. 256 ЦПК України заборона повторного звернення стосується виключно спору між тими самими сторонами, про той самий предмет і з тих самих підстав. Скаржник не є позивачем у даній справі, а отже зазначена норма не позбавляє її права на самостійне звернення до суду за захистом своїх прав та інтересів як самостійного суб`єкта.
Більше того, навіть у випадку тотожності предмета та підстав спору, склад сторін у розумінні процесуального закону є іншим, оскільки саме позивач визначає суб`єктний склад спору. Таким чином, доводи скаржника про нібито блокування їй доступу до правосуддя є безпідставними та не підтверджуються нормами права.
Аргументи апеляційної скарги щодо незаконності рішень органу місцевого самоврядування, порушення земельних прав, наявності кримінального провадження тощо не можуть бути предметом оцінки суду апеляційної інстанції в межах перегляду ухвали про закриття провадження. Зазначені обставини стосуються суті спору, який не був розглянутий по суті у зв`язку з відмовою позивача від позову, а відтак не впливають на законність оскаржуваної ухвали.
Також безпідставними є твердження скаржника про зловживання позивачем процесуальними правами. Відмова від позову є прямо передбаченим законом процесуальним правом, реалізація якого не потребує згоди інших учасників справи. Сам по собі вибір позивачем способу завершення провадження (відмова від позову, а не залишення без розгляду) не може розцінюватися як порушення прав інших осіб.
Суд першої інстанції обґрунтовано пов`язав закриття провадження із скасуванням заходів забезпечення позову, оскільки після припинення розгляду справи відпадає правова підстава для подальшого існування таких заходів (ч. 9 ст. 158 ЦПК України). Це є логічним та відповідає правовій природі забезпечення позову як тимчасового заходу.
Таким чином, суд першої інстанції правильно встановив обставини справи, належним чином застосував норми процесуального права та дійшов законного й обґрунтованого висновку про прийняття відмови позивача від позову і закриття провадження у справі на підставі ст. ст. 206, 255 ЦПК України.
Відтак, доводи апеляційної скарги зводяться до незгоди з реалізацією позивачем його процесуальних прав та до помилкового тлумачення норм ЦПК України, не спростовують правильності висновків суду першої інстанції та не дають підстав для скасування оскаржуваної ухвали. Апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а ухвалу суду першої інстанції – без змін.

Висновки за результатами розгляду апеляційної скарги
З огляду на викладене, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції, які відповідають фактичним обставинам справи, ґрунтуються на наявних у справі доказах та не дають підстав для висновку про порушення процесуального права або неправильне застосування судом першої інстанції норм матеріального права, які призвели або могли призвести до неправильного вирішення заяви.
Як неодноразово вказував Європейський суд з прав людини, право на вмотивованість судового рішення сягає своїм корінням більш загального принципу, втіленого в Конвенції, який захищає особу від сваволі; рішення національного суду повинно містити мотиви, які достатні для того, щоб відповісти на істотні аспекти доводів сторони, хоча пункт 1 статті 6 і зобов`язує суди викладати підстави для своїх рішень, це не можна розуміти як вимогу давати докладну відповідь на кожний аргумент (рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії», заява від 09 грудня 1994 року № 18390/91, § 29). Це право не вимагає детальної відповіді на кожен аргумент, використаний стороною; більше того, воно дозволяє судам вищих інстанцій просто підтримати мотиви, наведені судами нижчих інстанцій, без того, щоб повторювати їх (рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії», заява від 27 вересня 2001 року № 49684/99, § 2).
Відповідно до статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Ураховуючи наведене, колегія суддів вважає за необхідне залишити апеляційну скаргу без задоволення, а оскаржувану ухвалу суду першої інстанції без змін як законну та обґрунтовану.

Щодо судових витрат
Згідно з частиною тринадцятою статті 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Оскільки апеляційна скарга задоволенню не підлягає, судові витрати в суді апеляційної інстанції слід залишити за скаржником.
Керуючись ст. 367, 368, 374, 375, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд,

постановив:
Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Ухвалу Вінницького міського суду Вінницької області від 24 лютого 2026 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена шляхом подачі касаційної скарги протягом тридцяти днів до Верховного Суду з дня складення повного судового рішення.
Повний текст постанови складено 02 квітня 2026 року.

 Суддя-доповідач Ю. Б. Войтко

Судді: М. В. Матківська

І. М. Стадник