Справа № 464/4137/25 Головуючий у 1 інстанції: Чорна С.З. 
Провадження № 22-ц/811/4401/25 Доповідач в 2-й інстанції: Копняк С. М. 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 
20 березня 2026 року   м. Львів
Львівський апеляційний суд в складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Копняк С. М.,
суддів: Бойко С. М., Ніткевича А. В.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , на рішення Сихівського районного суду м. Львова від 07 листопада 2025 року у справі за позовом Львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" до ОСОБА_1 про стягнення боргу за надані послуги,
ВСТАНОВИВ:
у червні 2025 року Львівське міське комунальне підприємство "Львівтеплоенерго" звернулося до суду з позовом, в якому, з урахуванням уточнень до позовних вимог просили стягнути зі ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , заборгованість за послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії та абонентське обслуговування) за період з 01.11.2020 по 31.08.2025- 2 707.84 грн. та заборгованість за послуги з гарячого водопостачання та абонентське обслуговування за період з 01.07.2021 по 31.08.2025 в розмірі 4 903,06 грн, пеню за послуги з гарячого водопостачання- 145,84 грн, 3 % річних за послугу 3 гарячого водопостачання водопостачання- 87,56 грн.
Обгрунтовуючи позовні вимоги вказували, що позивач є теплопостачальною організацією – суб`єктом господарської діяльності з постачання споживачем теплової енергії. Відповідно до довідки № 7 з місця поживання про склад сім`ї і реєстрації у квартирі АДРЕСА_1 , зареєстровані та проживають ОСОБА_1 . Відповідачу для здійснення плати за надані послуги ЛМКП «Львівтеплоенерго» був відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 , а також щомісячно направлялися повідомлення на оплату послуг. 3 01.12.2021 між ЛМКП «Львівтеплоенерго» та Споживачем (-чами) вважаються укладеними індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії та індивідуальний договір про надання послуги з постачання гарячої води. Дані договори є публічними договорами приєднання, укладаються сторонами з урахуванням статтей 633, 634, 641, 642 Цивільного кодексу України, мають на меті надання послуг з постачання теплової енергії та гарячої води Споживачу. Договори опубліковані на офіційному сайті ЛМКП «Львівтеплоенерго»: https://lmkp.lte.lviv.ua. Відповідно до п. 13 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою КМУ від 21.08.2019 за № 830 фактом приєднання Споживача до умов договору є вчинення Споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема надання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надану послугу, факт отримання послуги. Споживач протягом спірного періоду вчиняла дії, що свідчать про бажання укласти договір (зокрема, здійснювала платежі). Відповідач не виконала свого зобов`язання щодо оплати наданих послуг з постачання теплової енергії та гарячого водопостачання. Таким чином, у відповідачки виникла заборгованість за послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії та абонентське обслуговування) за період з 01.11.2020 ро 31.03.2025 – 3 101, 15 грн; за послуги з гарячого водопостачання (гарячого водопостачання та абонентське обслуговування) за період з 01.07.2021 по 31.03.2025 – 4 383, 08 грн, пеня за послуги з гарячого водопостачання – 79, 83 грн, 3 % річних за послугу з гарячого водопостачання – 16, 68 грн, інфляційні втрати за послугу з гарячого водопостачання – 87, 56 грн. Просили позов задовольнити.
Рішенням Сихівського районного суду м. Львова від 07 листопада 2025 року позов львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" до ОСОБА_1 про стягнення боргу за надані послуги задоволено.
Вирішено:
стягнути з ОСОБА_1 заборгованість за послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії та абонентське обслуговування) за період з 01.11.2020 по 31.08.2025 – 2 707, 84 грн.; за послуги з гарячого водопостачання (гарячого водопостачання та абонентське обслуговування) за період з 01.07.2021 по 31.08.2025 – 4 903, 06 грн, пеня за послуги з гарячого водопостачання – 145, 84 грн, 3% річних за послугу з гарячого водопостачання – 16, 68 грн., інфляційні втрати за послугу з гарячого водопостачання – 87, 56 грн.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Львівського міського комунального підприємства «Львівтеплоенерго» 3 028, 00 грн судового збору.
Рішення суду першої інстанції оскаржила ОСОБА_1 , подавши в грудні 2025 року апеляційну скаргу, яка підписана представником ОСОБА_2 , в якій міститься прохання скасувати оскаржуване рішення та постановити у справі нове рішення, яким відмовити у задоволенні позовних вимог у повному обсязі.
Апеляційна скарга вмотивована тим, що позивач, обгрунтовуючи стягнення заборгованості за послуги посилається на Індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії від 01.12.2021 (далі Договір з постачання теплової енергії) та Індивідуальний договір про надання послуг з постачання гарячої води від 01.12.2021 (далі Договір з постачання гарячої води), котрий позивач вважає публічним договором приєднання. 
Водночас у Договорі з постачання теплової енергії не вказана інформація про адресу, опалювану площу (об`єм) будинку, максимальне теплове навантаження будинку, наявність чи відсутність індивідуального теплового пункту, наявність чи відсутність вузла (вузлів) комерційного обліку, тощо, для багатоквартирного будинку розташованого на АДРЕСА_2 . 
Крім того, позивачем надано відомість про нарахування та оплату послуги постачання теплової енергії за період з 01.11.2020 по 31.03.2025 у розмірі 2 707, 84 грн. Однак, на думку заявника, такий документ не може бути допустимим доказом наявності у відповідача заборгованості, адже будь - яких первинних документів (актів зняття показів загальнобудинкового приладу обліку теплової енергії, розрахункових відомостей, рішень про визначення тарифів за послуги з теплопостачання тощо) позивачем не надано. В такому випадку позов в цій частині слід визнати безпідставним і в його задоволенні необхідно відмовити.
Із наданої позивачем відомості вбачається, що фактично заборгованість виникла за період з 01.11.2020 по 30.04.2021. Так, за вказаний період нараховано 6 546, 17 грн плати за послуги з постачання теплової енергії, а фактично оплачено 4 546, 17 грн. Відповідачка вказувала, що за період з 01.11.2020 по 30.04.2021 розмір плати за надані послуги є завищеним.
Також позивачем заявлено до стягнення заборгованість за послуги з гарячого водопостачання (гарячого водопостачання та абонентське обслуговування) за період з 01.07.2021 по 31.08.2025 у розмірі 4 903, 06 грн, про що відповідачка у своїх заперечення на позовну заяву зазначала, що не користувалася послугою з гарячого водопостачання, відтак не зобов`язана здійснювати оплату за таку послугу.
Звертає увагу й на те, що жодних доказів про розміщення на офіційному веб-сайті органу місцевого самоврядування та/або на власному веб-сайті, повідомлення про місце опублікування таких вимог у загальнодоступних місцях на інформаційних стендах матеріали справи не містять, так як і не доведено, що про усі умови надання послуги повідомлено відповідача за допомогою засобів зв`язку, електрозв`язку (у тому числі електронною поштою). Таким чином, позивачем не доведено, що відповідач, у спосіб передбачений договором та нормативно-правовими актами, що регулюють спірні відносини, був повідомлений про приєднання до індивідуальних договорів.
Окрім того, будь - яких доказів про обсяг наданої послуги з постачання гарячої води для квартири відповідача за спірний розрахунковий період позивачем суду не надано. Так само як не надано доказів про наявність вузла обліку питної води, а також технічної реєстрації результатів вимірювання, включаючи засоби дистанційної передачі результатів вимірювання (за наявності), порядок щомісячного отримання показників спожитої послуги.
За таких обставин, позовні вимоги є необґрунтованими та такими, що задоволенню не підлягають. 
Відзив від львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" на апеляційну скаргу ОСОБА_1 не надходив, що згідно з частиною третьою статті 360 ЦПК України не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Разом з тим, 09 лютого 2026 року львівське міське комунальне підприємство "Львівтеплоенерго" подало клопотання про долучення доказів по справі.
18 березня 2026 року зареєстровано заперечення на клопотання (заяву) львівського міського комунального підприємства "Львівтеплоенерго" про долучення доказів, такі подано представником Бердар Сергієм Васильовичем в інтересах ОСОБА_1 . Сторона заявника вважає, що оскільки позивач не навів об`єктивних обставин, які унеможливлювали подання зазначених доказів до суду першої інстанції (частина третя статті 367 ЦПК України), такі до уваги судом апеляційної інстанції не можуть братися.
За приписами частини другої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та або відзиві на неї. 
Оскільки відповідачка в суді першої інстанції не висловлювала заперечень щодо ряду обставин справи, які висловила лише в апеляційній скарзі, і докази позивачем подані до суду апеляційної інстанції на спростування саме цих її доводів, колегія суддів задовольняє клопотання представника позивача про долучення доказів і, відповідно, відхиляє заперечення проти задоволення такого клопотання, висловлені представником відповідачки. 
За приписами частини другої статті 247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи, чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
Перевіривши матеріали справи, законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги, а також позовних вимог та підстав позову, що були предметом розгляду в суді першої інстанції, колегія суддів дійшла висновку, що апеляційну скаргу слід залишити без задоволення.
До такого висновку колегія суддів дійшла, виходячи з такого.
Відповідно до частини першої статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Судом встановлено, що відповідач ОСОБА_1 зареєстрована в квартирі за адресою: АДРЕСА_3 та є її власником, згідно довідки з місця проживання про склад сім`ї і реєстрації від 22.04.2025.
Відповідачці для здійснення оплати за надані послуги ЛМКП «Львівтеплоенерго» був відкритий особовий рахунок № НОМЕР_1 .
Основні засади організаційних, господарських відносин, що виникають у сфері надання та споживання житлово-комунальних послуг між їхніми виробниками, виконавцями і споживачами, а також їхні права та обов`язки, регулюються Законом України «Про житлово-комунальні послуги».
Згідно із пунктом 4 статті 19 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» виконавцем послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води для об`єктів усіх форм власності є суб`єкт господарювання з постачання теплової енергії (теплопостачальна організація).
За змістом статей 12, 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» відносини між учасниками договірних відносин у сфері житлово-комунальних послуг здійснюються виключно на договірних засадах.
Відповідно до статей 67, 68 ЖК України, наймачі (власники) квартир зобов`язані щомісяця своєчасно вносити плату за комунальні послуги, до числа яких входять послуги з централізованого опалення.
За правилами статті 19 Закону України «Про теплопостачання» споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію.
За змістом частини третьої статті 24 Закону України «Про теплопостачання» споживач теплової енергії зобов`язаний своєчасно укласти договір з теплопостачальною організацією на постачання теплової енергії.
На виконання положень Закону України «Про житлово-комунальні послуги», постановою Кабінету Міністрів України від 21.08.2019 № 830 затверджені Правила надання послуги з постачання теплової енергії і типових договорів про надання послуги з постачання теплової енергії, в які внесені зміни постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 №1022, а постановою Кабінету Міністрів України від 11.12.2019 №1182 затверджені Правила надання послуги з постачання гарячої води та типових договорів про надання послуги з постачання гарячої води, в які внесені зміни постановою Кабінету Міністрів України від 08.09.2021 № 1023.
Зміни, що були внесені до Правил № 830 та Правил № 1182, набули чинності з 01.10.2021. 
З наведеного слідує, що до 30.11.2021 між JIMKП «Львівтеплоенерго» | та Споживачем (-чами) вважався укладеним договір приєднання про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води (далі- Договір приєднання). Відповідно до п. 1.1. Договору приєднання про надання послуг з централізованого опалення та послуг з централізованого постачання гарячої води Львівським міським комунальним підприємством «Львівтеплоенерго» виконавець зобов`язувався своєчасно надавати Споживачеві відповідної якості послуги з централізованого опалення та послуг централізованого постачання гарячої води (якщо конкретний будинок/приміщення фактично приєднані до мереж центрального опалення та мереж гарячого водопостачання Виконавця), a Споживач зобов`язувався своєчасно оплачувати надані послуги з централізованого постачання гарячої води за встановленими відповідними уповноваженими органами тарифами для відповідних категорій споживачів, у строки і на умовах, що передбачені цим Договором приєднання. Відповідно до п. 2.1 згаданого договору розраховувалась плата за послуги з централізованого опалення боржнику (-ам). 
До 01.05.2022 нарахування за послуги з централізованого опалення та з гарячого водопостачання регламентувалися «Правилами надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної та гарячої води і водовідведення», що затверджені Постановою Кабінету Міністрів України № 630 від 21.07.2005 (далі- Правила).
З 01.12.2021 року з відповідачами є укладений саме індивідуальний договір про надання послуги з постачання теплової енергії, який за своєю правовою природою є публічним договором приєднання, типова форма якого затверджена постановами Кабінету Міністрів України №1022, №1023 від 08.09.2021. За умовами вказаного договору, ЛМКП «Львівтеплоенерго» (Виконавець) зобов`язується надавати споживачу послуги відповідної якості та в обсязі відповідно до теплового навантаження будинку, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цим договорами.
Зазначений договір є розміщений на офіційному веб-сайті ЛМКП «Львівтеплоенерго» за посиланням: https://mkp.Ite.lviv.ua.
Звертаючись з даним позовом, позивач львівське міське комунальне підприємство "Львівтеплоенерго" просить стягнути з відповідачки заборгованість як за послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії та абонентське обслуговування), так і заборгованість за послуги з гарячого водопостачання та абонентське обслуговування.
Відповідно до пункту 13 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою КМУ від 21.08.2019 року № 830 фактом приєднання Споживача до умов договору є вчинення Споживачем будь-яких дій, які свідчать про його бажання укласти договір, зокрема-дання виконавцю підписаної заяви-приєднання, сплата рахунка за надану послугу, факт отримання послуги. 
Згідно пункту 5 індивідуальних договорів про надання послуги з постачання теплової енергії та про надання послуги з постачання гарячої води виконавець зобов`язується надавати споживачу відповідної якості послуги, а споживач зобов`язується своєчасно та в повному обсязі оплачувати надану послугу в строки і на умовах, що визначені цими договорами. | 
Згідно пункту 41 індивідуальних договорів про надання послуги з постачання теплової енергії та про надання послуги з постачання гарячої води споживач зобов`язаний оплачувати надану послугу за ціною /тарифом, встановленими відповідно до законодавства, а також вносити плату за абонентське обслуговування у строки, встановлені договором. 
Відповідно до пункту 5 частини третьої статті 20 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року, споживач зобов`язаний оплачувати житлово-комунальні послуги у строки, встановлені договором або законом. 
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 7 Закону України «Про житлового комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року індивідуальний споживач зобов`язаний оплачувати надані житлово - комунальні послуги за цінами/тарифами, встановленими відповідно до законодавства, у строки, встановлені відповідно до законодавства. 
Частиною першою статті 9 даного Закону передбачено, що споживач здійснює оплату за спожиті житлово - комунальні послуги щомісяця, якщо інший порядок та строки не визначені відповідним договором.
| Споживач не звільняється від оплати житлово-комунальних послуг, отриманих ним до укладення відповідного договору. 
Відповідно до вимог статей 67, 68 та частини першої статті 162 ЖК України наймач і власник житла зобов`язаний своєчасно вносити квартирну плату і плату за комунальні послуги (водопостачання, газ, теплоенергію, електроенергію та інші послуги) за затвердженими в установленому порядку тарифами. 
Приписами статей 19, 25 Закону України «Про теплопостачання» встановлено, що споживач повинен щомісячно здійснювати оплату теплопостачальній організації за фактично отриману теплову енергію і гарячу-воду, а у разі відмови споживачів оплачувати споживання заборгованість стягується в судовому порядку. 
Статтею 14 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 24 червня 2004 року, частиною першою статті Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09 листопада 2017 року встановлено, що ціни (тарифи) за житлово - комунальні послуги встановлюються за домовленістю сторін, крім випадків, коли відповідно до закону ціни (тарифи) є регульованими. У такому разі ціни (тарифи) встановлюються уповноваженим законом державними органами або органами місцевого самоврядування відповідно закону. | 
З 01 грудня 2021 року відповідно до статті 10 Закону України «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання», а також Методики 315, затвердженої наказом Міністерства регіонального розвитку, будівництва та житлово - комунального господарства України 22 листопада 2018 року, загальний обсяг спожитої теплової енергії та гарячого водопостачання у будівлі складається з таких основних складових: 
1) постачання теплової енергії, що складається з : 
1.1. обсягу теплової енергії на опалення приміщення споживача (квартири, приміщення); 
1.2. загальнобудинкових потреб на опалення, які складаються з: 
- обсягу теплової енергії на опалення місць загального користування (МЗК) та допоміжних | приміщень будинку. З урахуванням приписів частини 6 статті 10 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання» дана складова є обов`язковою до оплати усіма мешканцями, в тому числі і тими, які відключені від мереж центрального опалення;
- обсягу теплової енергії на забезпечення функціонування внутрішньобудинкових систем опалення. Дана складова є також обов`язковою до оплати усіма мешканцями, в тому числі і для тих, чиї квартири відключені від мереж ЦО і ГВ (частина 6 статті 10 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання»).
Пунктом 12 розділу IV Методики № 315 передбачено, що обсяг теплової енергії, витрачений на загальнобудинкові потреби опалення будівлі/будинку, розподіляється між усіма власниками, співвласниками приміщень будівлі/будинку (включаючи приміщення з індивідуальним опаленням, окремі приміщення з транзитними мережами опалення), пропорційно до загальних/опалюваних площ/об`ємів їх житлових/нежитлових приміщень. 
2. Постачання гарячої води, що складається з: 
2.1. обсягу гарячої води (при умові її споживання); 
2.2. витрат теплової енергії на забезпечення/функціонування внутрішньобудинкових систем гарячого водопостачання. Дана складова є обов`язковою до оплати усіма мешканцями, в тому числі і для тих, чиї квартири відключені від мереж ЦО i TB на підставі частини 6 статті 10 ЗУ «Про комерційний облік теплової енергії та водопостачання». | 
Пунктом 15 Правил надання послуги з постачання гарячої води, затверджених постановою Кабінету Міністрів України № 1182 від 11 грудня 2019 року (із змінами та доповненнями від 08 вересня 2021 року), обсяг теплової енергії, витраченої на забезпечення функціонування внутрішньобудинкової системи гарячого водопостачання (за наявності циркуляції), розраховується та розподіляється між усіма споживачами відповідно Методики № 315. | 
Окрім того, відповідно до вимог статті 13 Закону України «Про житлово-комунальні послуги», a також постанови КМУ «Про встановлення граничного розміру плати за абонентське обслуговування y розрахунку на одного абонента для комунальних послуг, що надаються споживачам за індивідуальними договорами про надання комунальних послуг або за індивідуальними договорами з обслуговуванням внутрішньобудинкових систем про надання комунальних послуг» № 808 від 21 серпня 2019 року усім споживачам нараховується плата за абонентське обслуговування наданих послуг. 
Відповідно до пункту 30 індивідуальних договорів про надання послуги з постачання теплової та про надання послуги з постачання гарячої води споживач вносить однією сумою плату виконавцю, яка складається з плати за послугу та плати за абонентське обслуговування. 
Стаття 509 ЦК України передбачає, що зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (сплатити кошти), а кредитор вимагати від боржника виконання його обов`язку. 
Відповідно до приписів статті 11 ЦК України, цивільні права та обов`язки виникають із дій осіб, що передбачені актами цивільного законодавства, а також із дій осіб, що непередбачені цими актами, але за аналогією породжують цивільні права та обов`язки. 
Відповідно до статті 525 ЦК України, одностороння відмова від зобов`язання не допускається і не звільняє винну сторону від відповідальності за порушення зобов`язання. 
Зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог ЦК України, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться (стаття 526 ЦК України). 
Відповідно до статті 610 ЦК України порушення зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання.
З огляду на встановлені обставини у цій справі, суд першої інстанції дійшов вірних висновків про те, що дійсно, між відповідачкою та позивачем виникли фактичні договірні відносини з приводу надання послуг в сфері теплопостачання, а саме: виконавець надавав послуги відповідачці, а остання такими послугами користувалася для задоволення власних потреб, не відмовлялася від таких, усвідомлюючи, що такі необхідно оплачувати, проте, відповідачка належним чином не здійснювала оплату, проводячи розрахунки за надані комунальні послуги лише частково, чим порушила вимоги ч. 1 ст. 20 Закону України «Про житлово - комунальні послуги» від 24.06.2004p. (чинний на момент виникнення заборгованості), ч. 1 ст. 9 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» від 09.11.2017р., частину 1 пункту 18 Постанови Кабінету Міністрів України «Про затвердження Правил надання послуг з централізованого опалення, постачання холодної і гарячої води і водовідведення» № 630 від 21.07.2005, п. 3.1 Договору приєднання, де прямо вказано, що розрахунковим періодом для оплати послуг є календарний місяць, а оплата за спожиті послуги вноситься споживачем не пізніше 20 числа місяця, що настає за розрахунковим, п.35 Правил надання послуги з постачання теплової енергії, затверджених Постановою КМУ від 21.08.2019 за № 830, п. п. 32 та 34 індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії, а також п. п. 32 та 34 індивідуального договору про надання послуги з постачання гарячої води, у зв`язку з чим в неї виникла заборгованість. 
Відповідно до частини другої статті 625 Цивільного кодексу України боржник, який прострочив виконання грошового зобов`язання, на вимогу кредитора зобов`язаний сплатити суму боргу з урахуванням встановленого індексу інфляції за весь час прострочення, 3% річних від простроченої суми, якщо інший розмір процентів не встановлений договором або законом. 
Частиною першою статті 549 Цивільного кодексу України передбачено, що у разі порушення |зобов`язання боржник повинен передати кредиторові неустойку (пеню). 
Відповідно до пункту 45 Індивідуального договору про надання послуги з постачання теплової енергії у разі несвоєчасного здійснення платежів споживач зобов`язаний сплатити пеню за кожен день прострочення. 
Відповідно до частини першої статті 26 Закону України «Про житлово-комунальні послуги» у разі несвоєчасного здійснення платежів за житлово-комунальні послуги споживач зобов`язаний сплатити пеню в розмірі, встановленому в договорі, але не вище 0,01 відсотка суми боргу за кожен день прострочення. | 
Постановою Кабінету Міністрів України № 1405 від 29 грудня 2023 року скасовано заборону на припинення нарахування штрафів та пені за житлово комунальні послуги. |
Згідно із розрахунком заборгованості (відомості про нарахування та оплату послуги), наданим позивачем ЛМКП «Львівтеплоенерго», за адресою: АДРЕСА_3 у відповідачки виникла заборгованість за послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії та абонентське обслуговування) за період з 01.11.2020 по 31.08.2025 – 2 707, 84 грн.; за послуги з гарячого водопостачання (гарячого водопостачання та абонентське обслуговування) за період з 01.07.2021 по 31.08.2025 – 4 903, 06 грн, пеня за послуги з гарячого водопостачання – 145, 84 грн, 3% річних за послугу з гарячого водопостачання – 16, 68 грн, інфляційні втрати за послугу з гарячого водопостачання – 87, 56 грн. 
Встановивши, що відповідачка ОСОБА_1 неналежним чином не виконувала зобов`язання щодо оплати наданих послуг, місцевий суд дійшов вірного висновку, що з останньої на користь позивача необхідно стягнути заборгованість за послуги з централізованого опалення (постачання теплової енергії та абонентське обслуговування) за період з 01.11.2020 по 31.08.2025 – 2 707, 84 грн; за послуги з гарячого водопостачання (гарячого водопостачання та абонентське обслуговування) за період з 01.07.2021 по 31.08.2025 – 4 903, 06 грн, пеня – 145, 84 грн, 3% річних – 16, 68 грн., інфляційні втрати – 87, 56 грн.
За змістом висновку Верховного Суду у постанові від 25 січня 2023 року у справі № 209/3103/21 саме на сторону відповідача покладено процесуальний обов`язок спростування розміру заборгованості, заявленого стороною позивача.
За змістом статтей 12, 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Відповідачка усупереч вимогам статті 81 ЦПК України, не спростувала розрахунку заборгованості, наданого позивачем.
Колегія суддів критично оцінює доводи апеляційної скарги, що між позивачем та відповідачкою відсутні будь - які правовідносини з постачання і споживання теплової енергії за спірний період, оскільки відсутність підписаного договору на надання житлово-комунальних послуг не може бути підставою для звільнення споживачів від оплати послуг у повному обсязі.
Факт надання позивачем послуг відповідачці підтверджується: Aктом від 29.10.2020; Актом експлуатаційної перевірки вузла обліку TE за № 1792 від 15.05.2024; Свідоцтвом про повірку № 35/03329; Свідоцтвом про повірку № 35/03648; Свідоцтвом про повірку № 35/03335; Актом від 22.10.2024 (заміна водоміра ГВП); Технічним паспортом приладу (гаряче водопостачання); Інформацією по об`єкту за 2020-2025 роки; Інформацією про ВОТЕ 1792; Інформація BOTE 1792 по субспоживачах; Інформацією про ВОТЕ 1815; Інформацією про ВОТЕ ГВП 0598; Інформацією про ВОТЕ 2262 ФОП ОСОБА_3 ; Інформацією про ВОТЕ 0980 ФОП ОСОБА_4 ; Інформацією про BOTE 0304 ФОП ОСОБА_5 (клініка стоматології).
Такі докази відповідачкою не спростовані. Також в матеріалах справи відсутні будь-які докази про надання позивачем послуг неналежної якості, або ненадання їх взагалі. 
Отже, відповідач ОСОБА_1 користується послугами, що надаються за адресою: АДРЕСА_3 позивачем ЛМКП «Львівтеплоенерго» у період з 01.11.2020 по 31.08.2025.
Доводи апеляційної скарги є неспроможними, оскільки спростовуються вищевстановленими обставинами справи та наявними в матеріалах справи доказами. 
Суд першої інстанції належним чином оцінив докази, доводи апеляційної скарги не спростовують правильних висновків суду першої інстанції.
Суд апеляційної інстанції враховує положення практики Європейського Суду з прав людини про те, що право на обґрунтоване рішення не вимагає детальної відповіді судового рішення на всі доводи висловлені сторонами. Крім того, воно дозволяє вищим судам просто підтверджувати мотиви, надані нижчими судами, не повторюючи їх (справ «Гірвісаарі проти Фінляндії», п.32.).
Пункт 1 статті 6 Конвенції не вимагає більш детальної аргументації від апеляційного суду, якщо він лише застосовує положення для відхилення апеляції відповідно до норм закону, як такої, що не має шансів на успіх, без подальших пояснень (Burgandothers v. France (Бюрг та інші проти Франції), (dec.); Gorou v. Greece (no.2) (Гору проти Греції №2) [ВП], § 41.
Пунктом 1 частини першої статті 374 ЦПК України визначено, що суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Згідно статті 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
За вказаних обставин, колегія суддів доходить висновку, що суд першої інстанції дотримавшись норм матеріального та процесуального права, повно і всебічно з`ясувавши всі дійсні обставини спору сторін, вирішив дану справу згідно із законом і підстави для скасування ухваленого у справі судового рішення та задоволення поданої апеляційної скарги, виходячи з меж її доводів, відсутні. Враховуючи викладене, апеляційну скаргу слід залишити без задоволення, а оскаржуване рішення - без змін.
Відповідно до статті 382 ЦПК України в резолютивній частині постанови суду апеляційної інстанції зазначаються, зокрема, новий розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, - у випадку скасування або зміни судового рішення; розподіл судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції.
Оскільки колегія суддів дійшла висновку про залишення апеляційної скарги без задоволення, а рішення суду першої інстанції без змін, відповідно до приписів статті 141 ЦПК України підстави вирішення питання нового розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з розглядом справи у суді першої інстанції, а також розподілу судових витрат, понесених у зв`язку з переглядом справи у суді апеляційної інстанції, відсутні.
Керуючись статтями 259, 268, 367, 368, 374, 375, 382 – 384 ЦПК України, Львівський апеляційний суд,
УХВАЛИВ:
апеляційну скаргу ОСОБА_1 , яка підписана представником ОСОБА_2 , залишити без задоволення.
Рішення Сихівського районного суду м. Львова від 07 листопада 2025 року залишити без змін.
Поновити дію рішення Сихівського районного суду м. Львова від 07 листопада 2025 року.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена в касаційному порядку шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складання повного тексту постанови.
Повний текст постанови складено 20 березня 2026 року.
Головуючий        С. М. Копняк
Судді:         С. М. Бойко
А. В. Ніткевич