Справа № 385/71/26 
Провадження № 1-кп/385/3/26 

В И Р О К
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

11.03.2026 року        м. Гайворон
Гайворонський районний суд Кіровоградської області в складі:
головуючого судді     ОСОБА_1 ,
секретар судового засідання   ОСОБА_2 ,
з участю:
прокурора       ОСОБА_3 ,
обвинуваченого      ОСОБА_4 
захисника – адвоката     ОСОБА_5 
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі суду в м. Гайворон кримінальне провадження №12025121120000215 щодо
ОСОБА_4 ,  ІНФОРМАЦІЯ_1 , уродженця с. Бандурове, Гайворонського району Кіровоградської області, громадянина України, з вищою освітою, неодруженого, який не має на утриманні малолітніх осіб та осіб похилого віку, працездатного, який не працює та не навчається, зареєстрованого та фактично проживаючого за адресою: АДРЕСА_1 , раніше не судимого,
обвинуваченого у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 та ч. 1 ст. 309 КК України,
в с т а н о в и в :
09 жовтня 2025 року у денну пору доби в період часу з 12.00 по 17.00 год. ОСОБА_4 перебував на тимчасовому підробітку в м. Сумах, де у невстановленому досудовим розслідуванням місці виявив корпус бойової ручної осколкової гранати оборонної дії типу Ф-1 з уніфікованим бойовим підривачем ручних гранат дистанційної дії типу УЗРГМ (УЗРГМ-2). У цей час у ОСОБА_4 виник злочинний умисел на незаконне придбання зазначеного боєприпасу.
Невідкладно, реалізуючи свій злочинний умисел, достовірно знаючи, що для поводження з бойовими припасами необхідно мати передбачений законом дозвіл, ОСОБА_4 взяв до рук виявлений бойовий припас, чим незаконно придбав корпус бойової ручної осколкової гранати оборонної дії типу Ф-1 з уніфікованим бойовим підривачем ручних гранат дистанційної дії типу УЗРГМ (УЗРГМ-2), який відносяться до категорії боєприпасів.
Продовжуючи свої протиправні дії у сфері незаконного поводження з боєприпасами, ОСОБА_4 , будучи обізнаним про зовнішній вигляд боєприпасу, її властивості та цільове призначення, діючи умисно, та цілеспрямовано, усвідомлюючи суспільно небезпечний характер своїх дій, передбачаючи настання суспільно небезпечних наслідків та бажаючи їх настання, з метою зберігання переніс при собі корпус бойової ручної осколкової гранати оборонної дії типу Ф-1 з уніфікованим бойовим підривачем ручних гранат дистанційної дії типу УЗРГМ (УЗРГМ-2), до житлового будинку за місцем свого проживання, що знаходиться за адресою: АДРЕСА_1 , де залишив зберігати у обраному ним місці, без передбаченого законом дозволу.
Злочинна діяльність ОСОБА_4 припинена 21 листопада 2025 року працівниками поліції, які в ході огляду житла, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , в якому проживає ОСОБА_4 , у період часу з 06.36 год. по 07.15 год. виявили та вилучили: корпус бойової ручної осколкової гранати оборонної дії типу Ф-1 з уніфікованим бойовим підривачем ручних гранат дистанційної дії типу УЗРГМ (УЗРГМ-2), що згідно висновку вибухово-технічної експертизи№СЕ-19/112-25/16139-ВТХ від 26.11.2025 являють собою вибуховий пристрій, що відносяться до категорії бойових припасів; у конструктивно поєднаному між собою стані придатні для здійснення вибуху (після видалення запобіжної чеки та вивільнення важеля на підривачі).
Таким чином, ОСОБА_4 вчинив кримінальне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 263 КК України, а саме: незаконному носінні, придбанні, зберіганні бойових припасів, без передбаченого законом дозволу.
Крім того, 19 вересня 2025 року, у денний час доби (більш точного часу досудовим розслідуванням не встановлено) ОСОБА_4 перебуваючи на околиці с. Бандурове, Голованівського району, Кіровоградська область біля узбіччя ґрунтової автодороги, виявив рослину коноплі-самосію.
Достовірно усвідомлюючи, що в даної рослини є наркотичний вміст, ОСОБА_4 діючи умисно, маючи прямий умисел на незаконне придбання та зберігання наркотичних речовин, зрізав верхівки гілля та листя із дикоростучої рослини коноплі, та переніс їх при собі в одязі до місця свого проживання, розташованого за адресою: АДРЕСА_1 , де помістив до двох полімерних пакунків та залишив зберігати в обраному ним місці, чим незаконно придбав та зберігав наркотичний засіб «канабіс», для власних потреб без мети збуту.
Злочинна діяльність ОСОБА_4 припинена 21.11.2025 у період часу з 06:35 по 07:15 год. під час проведення огляду місця події житлового будинку, що знаходиться за адресою : Кіровоградська область, Голованівський район, с. Бандурове, вул. Миру буд. 6, в ході якого було виявлено та вилучено речовину, рослинного походження, тьмяно-зеленого кольору, яка згідно висновку судової експертизи матеріалів, речовин і виробів за експертною спеціальністю 8.6 «Дослідження наркотичних засобів психотропних речовин їх аналогів та прекурсорів» №СЕ-19/112-25/16143-НЗПРАП від 25.11.2025 є наркотичним засобом – канабісом, обіг якого обмежено, загальна маса канабісу в перерахунку на суху речовину становить 7,51 г. та речовину, рослинного походження тьмяно-зеленого кольору, яка згідно висновку судової експертизи матеріалів, речовин і виробів за експертною спеціальністю 8.6 «Дослідження наркотичних засобів психотропних речовин їх аналогів та прекурсорів» №СЕ-19/112-25/16141-НЗПРАП від 25.11.2025 є наркотичним засобом – канабісом, обіг якого обмежено, загальна маса канабісу в перерахунку на суху речовину становить 3,580 г.
Своїми умисними діями ОСОБА_4 , всупереч Закону України «Про заходи протидії незаконному обігу наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів та зловживаючи ними» та Закону України «Про обіг в Україні наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів і прекурсорів», незаконно придбав, зберігав, без мети збуту, канабіс (маріхуану), який згідно «Переліку наркотичних засобів, психотропних речовин і прекурсорів», затвердженого постановою Кабінету Міністрів України № 770 від 06.05.2000 віднесено до наркотичних засобів та рослин, обіг яких обмежено 
У кримінальному провадженні №12025121120000215 від 21.11.2025 між прокурором Голованівської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинувачуваним ОСОБА_4 , за участі його захисника – адвоката ОСОБА_5 19.01.2026 укладено угоду про визнання винуватості згідно з вимогами статей 468, 469, 470, 472 КПК України. 
Відповідно до змісту угоди про визнання винуватості прокурор та підозрюваний ОСОБА_4 дійшли згоди щодо формулювання обвинувачення і кваліфікації дій за ч. 1 ст. 263 та ч. 1 ст. 309 КК України. Згідно з угодою про визнання винуватості ОСОБА_4 , повністю визнав свою винуватість у зазначеному діянні і зобов`язався беззастережно визнати свою винуватість у вчиненні кримінального правопорушення в обсязі, викладеному в повідомленні про підозру та обвинувачення за фактичних обставин, викладених в обвинувальному акті, сприяти проведенню кримінального провадження щодо нього протягом всього судового розгляду. Сторони угоди про визнання винуватості також погодились на призначення покарання ОСОБА_4 , за ч. 1 ст. 263 КК України  у виді позбавлення волі на строк 3 (три) роки за ч. 1 ст. 309 КК України у виді пробаційного нагляду на строк 1 (один) рік.
Сторони досягли домовленості, що остаточне покарання ОСОБА_4 , за сукупністю кримінальних правопорушень, призначити на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
Одночасно сторони досягли домовленості про звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання у виді позбавлення волі з випробуванням, відповідно до частин 2, 3 ст. 75 КК України.
Крім того, прокурор та підозрюваний ОСОБА_4 визначили наслідки укладення та затвердження угоди про визнання винуватості, передбачені ст. 473 КПК України, а також наслідки невиконання угоди про визнання винуватості передбачені ст. 476 КПК України.
Прокурор у підготовчому судовому засіданні вважав, що при укладенні угоди про визнання винуватості дотримані вимоги КПК України і КК України, не заперечує проти затвердження угоди про визнання винуватості і призначення обвинуваченому ОСОБА_4 , узгодженого в угоді про визнання винуватості покарання. 
Обвинувачений ОСОБА_4 в судовому засіданні визнав себе винним у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 236 та ч. 1 ст. 309 КК України, в обсязі обвинувачення, дав згоду на призначення узгодженого виду та міри покарання у разі затвердження угоди про визнання винуватості та заявив, що угоду уклав добровільно і примусового тиску під час укладання угоди на нього не було. Просив угоду про визнання винуватості затвердити та призначити узгоджене покарання. 
Захисник вважав за можливе угоду при визнання винуватості затвердити.
Суд, заслухавши доводи сторін кримінального провадження, переконався, що укладення угоди про визнання винуватості сторонами є добровільним та не є наслідком застосування насильства, примусу, погроз або наслідком обіцянок чи дії будь-яких інших обставин, ніж ті, що передбачені в угоді про визнання винуватості. Судом з`ясовано, що будь-яких скарг обвинувачений ОСОБА_4 під час кримінального провадження не подавав.
Перевіривши угоду про визнання винуватості на відповідність вимогам КПК України та КК України, суд встановив, що кваліфікація дій обвинуваченого ОСОБА_4 за ч. 1 ст. 263 та ч. 1 ст. 309 КК України є правильними. Кримінальні правопорушення, у вчиненні яких обвинувачений ОСОБА_4 визнав себе винним, відповідно до ст. 12 КК України є нетяжкими злочинами, що в силу вимог п. 1 ч. 4 ст. 469 КПК України передбачає можливість укладення угоди про визнання винуватості у кримінальному провадженні.
В силу ст. 66 КК України, за кожним з епізодів, обставинами, які пом`якшують покарання є щире каяття та активне сприяння розкриттю кримінального правопорушення, обтяжуючі покарання обставини – судом не встановлено.
Враховуючи наведене в сукупності, оскільки ОСОБА_4 раніше не судимий, щиро розкаявся, узгоджене сторонами покарання, суд знаходить таким, що відповідає положенням ст. 65 КК України, ступеню тяжкості вчинених кримінальних правопорушень та буде необхідним й достатнім для його виправлення і попередження вчиненню ним нових злочинів.
Судом встановлені обґрунтовані підстави вважати, що укладення угоди про визнання винуватості є добровільним. Взяті обвинуваченим ОСОБА_4 на себе за угодою про визнання винуватості зобов`язання очевидно можливі для виконання.
З огляду на викладене, враховуючи те, що суспільний інтерес виражається в зменшенні рівня злочинності, запобіганні, виявленні та припиненні кримінального правопорушення і забезпеченні швидкого досудового розслідування та судового розгляду, суд вбачає наявність фактичних підстав для доведення винуватості обвинуваченого ОСОБА_4 , у вчиненні кримінальних правопорушень, передбачених ч. 1 ст. 263 та ч. 1 ст. 309  КК України та затвердження угоди про визнання винуватості.
Згідно з приписами п. 1 ч. 3 ст. 314 КПК України, при прийнятті рішення у судовому засіданні суд має право, зокрема, затвердити угоду. Якщо суд переконається, що угода може бути затверджена, він ухвалює вирок, яким затверджує угоду, і призначає узгоджену сторонами міру покарання (ч.1 ст. 475 КПК України).
Оскільки сторонами угоди узгоджено призначення підозрюваному  ОСОБА_4 покарання  в межах санкції ч. 1 ст. 263 та ч. 1 ст. 309 КК України у наступному виді:
- за ч. 1 ст. 263 КК України - у виді позбавлення волі строком на 3 роки;
- за ч. 1 ст. 309 КК України - у виді пробаційного нагляду на 1 рік.
Остаточне покарання ОСОБА_4 , за сукупністю кримінальних правопорушень, призначити на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки, угода відповідає чинному законодавству та підстави для відмови в її затверджені визначені КПК (пункти 1-6 ч. 7 ст. 474) відсутні, то суд приймає рішення про її затвердження.
Перевіряючи покарання, узгоджене сторонами угоди, на відповідність вимогам КК України, суд враховує ступінь тяжкості вчиненого кримінального правопорушення, особу обвинуваченого, такого, що немає судимості, а тому за наявності вказаних обставин суд вважає за можливе затвердити угоду про визнання винуватості та призначити узгоджене покарання у вигляді 3 років позбавлення волі.
Приймаючи рішення про звільнення ОСОБА_4 від відбування покарання з випробуванням на підставі ст. 75, 76 КК України та визначення тривалості іспитового строку, суд зазначає наступне.
В постанові Пленуму ВССУ “Про практику здійснення судами кримінального провадження на підставі угод” від 11.12.2015 № 13 вказано таке: “Суд також має враховувати, що чинні КК і КПК регулюють два різновиди звільнення від відбування покарання з випробуванням: 1) загальний - коли вимагається встановлення можливості виправлення засудженого без відбування покарання; 2) спеціальний - у випадку затвердження угоди про примирення або про визнання винуватості, для укладення якої з`ясування питань, визначених у ч. 1 ст. 75 КК, не є обов`язковим. 
У зв`язку з чим, якщо ж сторони узгодили покарання та досягли домовленості щодо звільнення підозрюваного/обвинуваченого від його відбування з випробуванням, відповідно до частин 2, 3 ст. 75 КК суд зобов`язаний прийняти рішення про таке звільнення у випадку затвердження угоди про примирення або визнання винуватості за наявності сукупності таких умов: 1) сторонами угоди узгоджено покарання у виді виправних робіт, службового обмеження для військовослужбовців, обмеження волі, позбавлення волі на строк не більше п`яти років; 2) узгоджено звільнення від відбування покарання з випробуванням; 3) угода відповідає чинному законодавству та підстави для відмови в її затверджені визначені КПК (пункти 1-6 ч. 7 ст. 474 КПК) відсутні. Тривалість іспитового строку та обов`язки, які покладаються на особу, яку звільнено від відбування покарання з випробуванням згідно з ч. 3 ст. 75 КК визначаються виключно судом.”.
Дотримуючись принципів законності, справедливості, обґрунтованості та індивідуалізації покарання, зважаючи на те, що головною метою покарання є виховання та соціальна реабілітація винного, враховуючи характеризуючі дані особи винного, який на час розгляду справи повністю визнав свою вину, а, отже, готовий нести кримінальну відповідальність, з урахуванням пом`якшуючих обставин у вигляді щирого каяття, активного сприяння розкриттю кримінального правопорушення, відсутності обтяжуючих покарання обставин, беручи до уваги те, що згідно ст. 89 КК України ОСОБА_4 раніше не судимий, суд доходить висновку про призначення покарання останньому за сукупністю кримінальних правопорушень, призначити на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим та остаточно призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки та, на підставі ст. 75 КК України, звільнення його від відбування покарання з випробуванням, з встановленням іспитового строку тривалістю 1 рік 6 місяців.
Запобіжний захід відносно ОСОБА_4 у виді особистого зобов`язання до набрання вироком законної сили залишити без змін.
Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, обраний обвинуваченому на підставі ухвали слідчого судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 12.01.2026 припинив свою дію.
Процесуальні витрати у кримінальному провадженні на проведення експертиз (2674,20 гривень у зв`язку із проведенням судової експертизи матеріалів, речовин та виробів (висновок експерта №СЕ-19/112-25/16143-НЗПРАП від 25.11.2025); 2674,20 гривень у зв`язку із проведенням судової експертизи матеріалів, речовин та виробів (висновок експерта №СЕ-19/112-25/16141-НЗПРАП від 25.11.2025); 6239,80 гривень у зв`язку із проведенням судової експертизи матеріалів, речовин та виробів (висновок експерта №СЕ-19/112-25/16139-ВТХ від 26.11.2025) необхідно стягнути з ОСОБА_4 .
Питання речових доказів суд вирішує відповідно до ст. 100 КПК України.
Цивільний позов в справі не заявлявся. 
Керуючись статтями 314, 374-376, 475 КПК України,
УХВАЛИВ:
угоду про визнання винуватості від 19.01.2026 укладену між прокурором Гайворонського відділу Голованівської окружної прокуратури ОСОБА_3 та обвинуваченим ОСОБА_4 , за участі його захисника – адвоката ОСОБА_5 , у кримінальному провадженні, внесеному до Єдиного реєстру досудових розслідувань № 12025121120000215 за ч. 1 ст. 263 та ч. 1 ст. 309 КК України - затвердити.
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 263 КК України та призначити покарання у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
ОСОБА_4 визнати винуватим у вчиненні кримінального правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 309 КК України та призначити покарання у виді пробаційного нагляду на 1 (один) рік.
Остаточно призначити покарання ОСОБА_4 , за сукупністю кримінальних правопорушень, на підставі ч. 1 ст. 70 КК України, шляхом поглинення менш суворого покарання більш суворим у виді позбавлення волі строком на 3 (три) роки.
На підставі ст. 75 КК України звільнити ОСОБА_4 від відбування призначеного покарання з випробуванням, встановивши іспитовий строк тривалістю 1 (один) рік 6 (шість) місяців.
На підставі ч. 1 ст. 76 КК України покласти на засудженого ОСОБА_4 обов`язки періодично з`являтися для реєстрації до уповноваженого органу з питань пробації; повідомляти уповноважений орган з питань пробації про зміну місця проживання, роботи чи навчання.
Запобіжний захід у виді особистого зобов`язання, обраний  ОСОБА_4 на підставі ухвали слідчого судді Гайворонського районного суду Кіровоградської області від 12.01.2026 у даному кримінальному провадженні вважати таким, що припинив свою дію.
Стягнути з ОСОБА_4 в дохід держави процесуальні витрати за проведення судових експертиз у загальній сумі 11588 (одинадцять тисяч п`ятсот вісімдесят вісім) грн 20 коп.
Речові докази: залишки ручної бойової гранати типу Ф-1, наркотичну речовину канабіс вагою 7,51 г, наркотичну речовину канабіс вагою 3,58 г, що передані на зберігання до кімнати збереження речових доказів ВП № 1 Голованівського РВП ГУНП в Кіровоградській області - знищити.
Вирок може бути оскаржено до Кропивницького апеляційного суду через Гайворонський районний суд Кіровоградської області протягом тридцяти днів з моменту його проголошення з підстав передбачених ч. 4 ст. 394 КПК України:
обвинуваченим, його захисником, законним представником виключно з підстав: призначення судом покарання, суворішого ніж узгоджене сторонами угоди; ухвалення вироку без його згоди на призначення покарання; невиконання судом вимог, встановлених частинами п`ятою - сьомою статті 474 цього Кодексу, в тому числі нероз`яснення йому наслідків укладення угоди;
прокурором виключно з підстав затвердження судом угоди у кримінальному провадженні, в якому згідно з частиною третьою статті 469 цього Кодексу угода не може бути укладена.
Вирок набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги, якщо таку скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги вирок, якщо його не скасовано, набирає законної сили після ухвалення рішення апеляційним судом.
Відповідно до ч. 6 ст. 376 КПК України копію вироку після його проголошення негайно вручити обвинуваченому та прокурору, інші учасники судового провадження копію вироку мають право отримати в суді.
Після проголошення вироку учасники судового провадження мають право ознайомитися із журналом судового засідання і подати на нього письмові зауваження, обвинувачений, захисник - подати клопотання про помилування.

Суддя:         ОСОБА_6  

Дата документу 11.03.2026