ЧЕРНІГІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2026 року м. Чернігів Справа № 620/13720/25

Чернігівський окружний адміністративний суд у складі
головуючого судді - Бородавкіної С.В., 
розглянувши у спрощеному позовному провадженні без повідомлення (виклику) сторін справу за адміністративним позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправної бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії,

У С Т А Н О В И В:
ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) 17.12.2025 (відповідно до відбитку штампу на конверті) звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 (далі – в/ч НОМЕР_1 , відповідач), у якому просить:
- визнати протиправною бездіяльність відповідача щодо не проведення повного розрахунку зі при звільненні з військової служби;
- зобов`язати відповідача нарахувати та виплатити грошові кошти у загальному розмірі 152 652,88 грн, а саме: 
1. компенсацію за нестримане речове майно в сумі 28 174,00 грн;
2. компенсацію за невикористану частину щорічної основної відпустки за 2022 рік в сумі 14 438,60 грн; 
3. матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік в сумі 20 130,91 грн; 
4. незаконно утримане грошове забезпечення за період хвороби (квітень-травень 2024 року) в сумі 14 981,08 грн;
5. заборгованість з грошового забезпечення за період з 01.01.2025 по 31.05.2025 в сумі 74 928,29 грн;
- зобов`язати відповідача надати належним чином завірену довідку про безпосередню участь у заходах необхідних для оборони України. 
Свої позовні вимоги мотивує тим, що відповідач при звільненні не провів із ним повного розрахунку.
Ухвалою суду від 19.01.2026 вищевказаний адміністративний позов залишено без руху та надано позивачу 10-денний строк з моменту отримання ухвали для усунення вказаних в ній недоліків.
Ухвалою суду від 04.02.2026 відкрито провадження по справі за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення (виклику) сторін, установлено відповідачу строк для подання відзиву на позов. Також витребувано у відповідача додаткові докази по справі.
Ухвалою суду від 07.04.2026 витребувано у відповідача додаткові докази у справі.
Відповідач подав відзив на позов, у якому зазначено: щодо компенсації за невикористану частину щорічної основної відпустки за 2022 рік в сумі 14 438,60 грн зазначено, що згідно наказу командира військової частини НОМЕР_2 (по стройовій частині) від 16.11.2023 №138, позивача призначено наказом командира військової частини НОМЕР_3 (по особовому складу) від 09.11.2023 № 148-РС у розпорядження командира в/ч НОМЕР_2 , зараховано до списків особового складу в/ч НОМЕР_2 на всі види забезпечення. В даному наказі, крім іншого, зазначено «щорічна основна відпустка за 2023 рік надавалась у кількості 20 діб», про надання або ненадання щорічної відпустки у 2022 році інформація відсутня. Отже, вимоги позивача, щодо обов`язку в/ч НОМЕР_1 компенсувати невикористану частину щорічної основної відпустки за 2022 рік в сумі 14 438,60 грн, є протиправними та необґрунтованими. Щодо грошового забезпечення в розмірі посадового окладу та окладу за військовим званням (крім періоду знаходження в статусі особи, що самовільно залишила частину з 19.02.2025 по 31.05.2025) зазначено, що згідно наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 20.02.2025 №55 солдата ОСОБА_1 , в розпорядженні командира в/ч НОМЕР_1 , вважати таким, що 20.02.2025 самовільно залишив військову частину та йому призупинено виплату грошового забезпечення з 20.02.2025. Згідно наказу командира в/ч НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 29.05.2025 №478 «Про результати службового розслідування за фактом неповернення з лікування солдата ОСОБА_1 » підтверджено факт неприбуття після стаціонарного лікування та відсутністю за місцем служби в населеному пункті АДРЕСА_1 з 19.02.2025 по теперішній час. Як наслідок, позовна вимога, щодо зобов`язання в/ч НОМЕР_1 нарахувати та виплатити грошове забезпечення за період з 01.01.2025 по 31.05.2025 в сумі 74 928,29 грн, не підлягає задоволенню. Щодо матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, зазначено, що порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України, виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі МО України. На 2025 рік виплата передбачається окремим дорученням Міністра оборони від 09.01.2025 №156/уд. Оскільки позивач не надав до в/ч НОМЕР_1 жодних документів, які б підтверджували його право на отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, отже у відповідача відсутні підстави виплачувати таку допомогу. Щодо компенсації за недоотримане речове майно зазначено, що відповідно до вимог п.17 розділу ІІІ «Інструкції про організацію речового забезпечення військовослужбовців Збройних Сил України та Державної спеціальної служби транспорту в мирний час та особливий період», зареєстрованої в Міністерстві юстиції України 06.05.2016 за №768/28898, та розпорядження Начальника Центру управління речового забезпечення ІНФОРМАЦІЯ_1 від 10.06.2022 №370/6/4/1571, виплата грошової компенсації за неотримане речове майно військовослужбовцям, які були призвані по мобілізації, у разі їх звільнення з військової служби чи загибелі не здійснюється. В зв`язку з тим, що позивач був призваний на військову службу по мобілізації, права на компенсацію речового забезпечення він не має, а той факт, що ним добровільно, для особистого користування, було придбано речове майно на суму 28 174,00 грн не зобов`язує відповідача компенсувати зазначену суму.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини.
ОСОБА_1 у 2022 році був призваний на військову службу за мобілізацією ІНФОРМАЦІЯ_2 та проходив військову службу у в/ч НОМЕР_2 , правонаступником якої стала в/ч НОМЕР_1 (що не заперечується сторонами).
Згідно із витягом із наказу командира НОМЕР_4 окремої механізованої бригади (по особовому складу) від 12.05.2025 №28-РС рядового ОСОБА_1 , колишнього стрільця-санітара 2 піхотного відділення 2 піхотного взводу 3 піхотної роти НОМЕР_5 окремого піхотного батальйону відповідно до пункту другого частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу» звільнено у відставку за підпунктом «б» (за станом здоров`я – на підставі висновку (постанови) військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби з виключенням з військового обліку (а.с.14).
Відповідно до витягу із наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.05.2025 №159 рядового ОСОБА_1 , колишнього стрільця-санітара 2 піхотного відділення 2 піхотного взводу 3 піхотної роти НОМЕР_5 окремого піхотного батальйону в/ч НОМЕР_1 , звільненого наказом Командира в/ч НОМЕР_1 (по особовому складу) від 12.05.2025 №28-РС, у відставку за підпунктом «б» пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України «Про військовий обов`язок і військову службу», вважати таким, що справи і посаду здав, і вибув для зарахування на військовий облік до ІНФОРМАЦІЯ_3 , для зарахування на військовий облік (а.с.15).
У період квітень-травень 2024 ОСОБА_1 нараховувалось та виплачувалось грошове забезпечення у розмірах, визначених у довідці в/ч НОМЕР_1 (а.с.124)
У період з 01.01.2025 по 31.05.2025 ОСОБА_1 нараховувалось та виплачувалось грошове забезпечення у розмірах, визначених у довідці в/ч НОМЕР_1 (а.с.85).
Не погоджуючись із виплатами в такому розмірі та вважаючи, що при звільненні не в повному обсязі проведено розрахунок, позивач звернувся до суду з даним позовом.
Надаючи правову оцінку обставинам справи, суд зазначає таке.
Щодо позовних вимог в частині компенсації за неотримане речове майно, суд зазначає таке.
Відповідно до частини третьої статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу" від 25.03.1992 №2232-XII (далі - Закон №2232-ХІІ) закінченням проходження військової служби вважається день виключення військовослужбовця зі списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) у порядку, встановленому положеннями про проходження військової служби громадянами України.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, а також надання гарантій військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі передбачені Законом України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20.12.1991 №2011-ХІІ (далі - Закон №2011-XII).
Відповідно до статті 1 Закону №2011-XII соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно зі статтею 1-2 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (стаття 2 Закону № 2011-ХІІ).
За правилами статті 9 Закону №2011-ХІІ держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Статтею 9-1 Закону №2011-ХІІ передбачено, що речове забезпечення військовослужбовців здійснюється за нормами і в терміни, що визначаються відповідно Міністерством оборони України, Міністерством інфраструктури України - для Державної спеціальної служби транспорту, іншими центральними органами виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні військові формування, Головою Служби безпеки України, начальником Управління державної охорони України, Головою Служби зовнішньої розвідки України, Головою Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, а порядок грошової компенсації вартості за недоотримане речове майно визначається Кабінетом Міністрів України.
Відповідно до пункту 242 Положення про проходження громадянами України військової служби у Збройних Силах України, затвердженого Указом Президента України від 10.12.2008 №1153/2008, особа, звільнена з військової служби, на день виключення зі списків особового складу військової частини має бути повністю забезпечена грошовим, продовольчим і речовим забезпеченням. Військовослужбовець до проведення з ним усіх необхідних розрахунків не виключається без його згоди зі списків особового складу військової частини.
Порядок здійснення всіх видів матеріального забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів, та виплати грошової компенсації вартості за речове майно, що не отримано такими військовослужбовцями, встановлюється Кабінетом Міністрів України.
На виконання вищевказаної статті постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178 затверджений Порядок виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно (надалі - Порядок № 178), пунктами 2, 3 якого визначено, що виплата грошової компенсації здійснюється особам офіцерського, старшинського, сержантського і рядового складу.
Грошова компенсація виплачується військовослужбовцям з моменту виникнення права на отримання предметів речового майна відповідно до норм забезпечення у разі: звільнення з військової служби; загибелі (смерті) військовослужбовця.
Відповідно до пунктів 4, 5 Порядку №178 грошова компенсація виплачується військовослужбовцям за місцем військової служби за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника) військової частини, територіального органу, територіального підрозділу, закладу, установи, організації, а командирам (начальникам) військової частини - наказу старшого командира (начальника), у якому зазначається розмір грошової компенсації на підставі довідки про вартість речового майна, що належить до видачі, оригінал якої додається до відомості щодо виплати грошової компенсації.
Довідка про вартість речового майна, що належить до видачі, видається речовою службою військової частини виходячи із закупівельної вартості такого майна, розрахованої Міноборони, МВС, Головним управлінням Національної гвардії, СБУ, Службою зовнішньої розвідки, Адміністрацією Держприкордонслужби, Адміністрацією Держспецтрансслужби, Адміністрацією Держспецзв`язку, Головним управлінням розвідки Міноборони та Управлінням державної охорони станом на 1 січня поточного року, та оформляється згідно з додатком.
Згідно з пунктом 15 розділу ІІІ Інструкції з організації речового забезпечення в Національній гвардії України в мирний час та особливий період, затвердженої наказом Міністерства внутрішніх справ України від 07.06.2017 №475, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 29.06.2017 №797/30665 (далі - Інструкція №475), військовослужбовці, які звільняються з військової служби в запас або відставку, отримують грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно відповідно до затвердженого Урядом Порядку №178.
Військовослужбовці, які звільняються з військової служби в запас або відставку з правом носіння військової форми одягу, за їх бажанням можуть отримати речове майно, яке не було отримане під час проходження служби. Закупівельна вартість речового майна, що використовується для нарахування грошової компенсації, доводиться ВРЗ до військових частин на початку року.
Отже, із аналізу положень наведених вище нормативних актів слідує, що у разі звільнення військовослужбовця з військової служби у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання військовослужбовцем відповідної заяви (рапорту) за місцем військової служби. Застосовування у пункті 3 Порядку виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно словосполучення "у разі звільнення з військової служби", а не, наприклад, "при звільненні з військової служби", дає підстави для висновку, що право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно не залежить від факту закінчення проходження військової служби (виключення військовослужбовця зі списків особового складу).
Отже, військовослужбовці після звільнення їх з військової служби зберігають право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно.
Пунктом 4 Порядку №178 виплати військовослужбовцям грошової компенсації вартості за неотримане речове майно передбачено, що застосування різних форм звернення про виплату грошової компенсації вартості за неотримане речове майно, а саме рапорту, як особливої, передбаченої спеціальним законодавством форми доповіді військовослужбовця при його зверненні до вищого начальника в різних випадках службової діяльності, так і заяви, як звернення громадянина із проханням про сприяння реалізації закріплених Конституцією та чинним законодавством його прав та інтересів.
Вказаний висновок щодо застосування норм права узгоджується з позицією Верховного Суду, викладеною у постанові від 03.10.2018 у справі №803/756/17 та у постанові від 23.08.2019 у справі №2040/7697/18.
Судом встановлено, що 06.05.2025 ОСОБА_1 звернувся із рапортом до командира в/ч НОМЕР_1 , у якому, зокрема, просив виплатити компенсацію за недоотримане речове майно (а.с.51).
Відповідно до довідки в/ч НОМЕР_1 від 30.05.2025 про вартість речового майна, що належить до видачі ОСОБА_1 , сума грошової компенсації становить 0,00 грн (а.с.27).
Однак позивачем понесені витрати на речове майно в сумі 28 174,00 грн, що підтверджується рахунком-фактурою від 25.06.2025 ФОП ОСОБА_2 №214 (а.с.28).
Суд зауважує, що позивач, як військовослужбовець, який виключений із списків особового складу частини та всіх видів забезпечення, на час підписання наказу про звільнення, мав право на отримання довідки про вартість речового майна, що належить до видачі в період проходження військової служби, а також на отримання такої довідки після звільнення зі служби, та на грошову компенсацію вартості за неотримане під час служби речове майно.
З урахуванням викладеного, суд вважає, що наявні підстави для задоволення позовних вимог шляхом зобов`язання відповідача видати довідку про вартість речового майна, що належить позивачу до видачі за формою згідно із Порядком, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178, а також виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію вартості за недоотримане речове майно, виходячи із закупівельної вартості речового майна.
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити компенсацію за невикористану частину щорічної основної відпустки за 2022 рік в сумі 14 438,60 грн, суд зазначає таке.
Основні засади державної політики у сфері соціального захисту військовослужбовців та членів їх сімей, встановлює єдину систему їх соціального та правового захисту, а також надання гарантій військовослужбовцям та членам їх сімей в економічній, соціальній, політичній сферах сприятливі умови для реалізації їх конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни та регулює відносини у цій галузі передбачені Законом України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей».
Відповідно до статті 1 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» (далі - Закон №2011-ХІІ) соціальний захист військовослужбовців - діяльність (функція) держави, спрямована на встановлення системи правових і соціальних гарантій, що забезпечують реалізацію конституційних прав і свобод, задоволення матеріальних і духовних потреб військовослужбовців відповідно до особливого виду їх службової діяльності, статусу в суспільстві, підтримання соціальної стабільності у військовому середовищі. Це право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, у старості, а також в інших випадках, передбачених законом.
Згідно із ст. 1-2 Закону № 2011-ХІІ військовослужбовці користуються усіма правами і свободами людини та громадянина, гарантіями цих прав і свобод, закріпленими в Конституції України та законах України, з урахуванням особливостей, встановлених цим та іншими законами.
У зв`язку з особливим характером військової служби, яка пов`язана із захистом Вітчизни, військовослужбовцям надаються визначені законом пільги, гарантії та компенсації.
Ніхто не вправі обмежувати військовослужбовців та членів їх сімей у правах і свободах, визначених законодавством України (ст. 2 Закону №2011-ХІІ).
За правилами ст. 9 Закону України «Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей» держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Право на відпочинок, зокрема на щорічну оплачувану відпустку, є фундаментальною соціальною гарантією, закріпленою для військовослужбовців Законом № 2011-XII.
Пункт 14 статті 10-1 Закону № 2011-XII встановлює, що у рік звільнення зазначених в абзацах першому та другому цього пункту військовослужбовців зі служби у разі невикористання ними щорічної основної або додаткової відпустки їм виплачується грошова компенсація за всі не використані за час проходження військової служби дні щорічних основної та додаткової відпусток, а також додаткової відпустки військовослужбовцям, які мають дітей або повнолітню дитину - особу з інвалідністю з дитинства підгрупи А I групи, та додаткової відпустки, передбаченої статтею 16-2 Закону України "Про відпустки".
Крім того, відповідно до п. 3 розділуПорядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, що затверджений наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 № 260 (зареєстрований в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197) у рік звільнення військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), звільненим з військової служби за віком, станом здоров`я, у зв`язку з безпосереднім підпорядкуванням близькій особі, у зв`язку зі скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, які не використали щорічну основну відпустку або використали частково, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини та виплачується грошове забезпечення у розмірі відповідно до кількості наданих днів відпустки або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Іншим військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), які звільняються з військової служби, за їх бажанням надається відпустка із наступним виключенням зі списків особового складу військової частини тривалістю, що визначається пропорційно часу, прослуженому в році звільнення за кожен повний місяць служби, та за час такої відпустки виплачується грошове забезпечення або виплачується грошова компенсація за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки, в тому числі за минулі роки.
Отже, у випадку звільнення військовослужбовців з військової служби їм виплачується компенсація за всі невикористані ними дні щорічної відпустки, в тому числі за невикористані дні додаткової відпустки, що передбачена ст. 16-2 Закону України «Про відпустки». Виплата грошової компенсації за всі невикористані дні щорічної основної відпустки, а також дні додаткової відпустки здійснюється на підставі наказу.
Судом встановлено, що відповідно до витягу із наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 31.05.2025 №159 рядовому ОСОБА_1 виплачено компенсацію за 5 (за період з 01.01.2023 по 31.12.2023) діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2023 рік; за 20 (за період з 01.01.2024 по 31.12.2024) діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2024 рік; за 25 (за період з 01.01.2025 по 31.05.2025) діб невикористаної щорічної основної відпустки за 2025 рік (а.с.15).
Обґрунтовуючи позовну заяву в цій частині позовних вимог, позивач зазначає, що невиплата компенсації за 22 дні відпустки за 2022 рік є прямим порушенням його майнового права.
Суд погоджується із такою позицією позивача, та зазначає, що оскільки в/ч НОМЕР_1 інформація щодо використання щорічної відпустки ОСОБА_1 у 2022 рік суду не надана, відповідач зобов`язаний нарахувати та виплати її грошову компенсацію.
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань за 2025 рік в сумі 20 130,91 грн, суд зазначає наступне.
Постановою Кабінету Міністрів України «Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб» від 30.08.2017 за №704 визначено, зокрема, що грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу складається з посадового окладу, окладу за військовим званням, щомісячних (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премії) та одноразових додаткових видів грошового забезпечення (п.2).
Додатком 1 до Постанови №704 встановлено тарифну сітку розрядів та коефіцієнтів посадових окладів військовослужбовців із числа осіб рядового, сержантського і старшинського складу, офіцерського складу (крім військовослужбовців строкової військової служби), осіб рядового і начальницького складу.
Пунктом 5 вказаної вище Постанови було надано право керівникам державних органів у межах асигнувань, що виділяються на їх утримання надавати один раз на рік військовослужбовцям (крім військовослужбовців строкової військової служби), особам рядового і начальницького складу матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення, і допомогу для оздоровлення в розмірі місячного грошового забезпечення.
Правове регулювання щодо здійснення виплат основних та додаткових закріплене в наказі Міністра оборони України "Про затвердження Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам" від 07.06.2018 №260 та зазначено, що пунктом 1 якого визначено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, один раз на рік надається матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань у розмірі, що не перевищує їх місячного грошового забезпечення.
Згідно з пунктом 2 розділу XXIV Порядку №260 військовослужбовцям, прийнятим (призваним) на військову службу із запасу, матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань виплачується в календарному році, у якому вони призначені та вступили до виконання обов`язків за посадами.
Відповідно до пункту 7 розділу XXIV Порядку №260 розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, порядок її виплати встановлюються за рішенням Міністра оборони України виходячи з наявного фонду грошового забезпечення, передбаченого в кошторисі Міністерства оборони України.
До місячного грошового забезпечення, з якого визначається розмір матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, включаються посадовий оклад, оклад за військовим званням, надбавка за вислугу років і щомісячні додаткові види грошового забезпечення (крім винагород) за займаною посадою, на які військовослужбовець має право на день підписання наказу про надання цієї допомоги.
Як передбачено п.9 розділу XXIV Порядку №260, виплата матеріальної допомоги здійснюється за рапортом військовослужбовця на підставі наказу командира (начальника), а командиру (начальнику) - наказу вищого командира (начальника) за підпорядкованістю із зазначенням у ньому розміру допомоги.
Аналізуючи викладене, варто зазначити, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань є одноразовим додатковим видом грошового забезпечення військовослужбовців і входить до його складу. Цей вид грошового забезпечення надається військовослужбовцям у межах асигнувань, за їх заявою (рапортом) на підставі наказу командира (начальника).
При цьому, Законом №2011-XII не визначено порядку та розміру виплати військовослужбовцям матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, а згідно ч.4 ст.9 цього Закону, Міністру оборони України надано повноваження стосовно визначення порядку виплати грошового забезпечення, в тому числі й матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.
Постановою №704 і Порядком №260 встановлено лише граничний розмір виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, який повинен не перевищувати місячного грошового забезпечення, а право керівників державних органів надавати військовослужбовцям матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань обмежене розміром асигнувань, що виділяються на утримання таких державних органів.
Таким чином, Законом №2011-XII делеговано Міністру оборони України повноваження щодо визначення порядку виплати матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань, які обмежені лише граничним розміром такої виплати та розміром виділених асигнувань на утримання військовослужбовців.
09.01.2025 року Міністром оборони України прийнято Окреме доручення №156/уд.
У пункті 6 окремого доручення Міністра оборони України від 09.01.2025 № 156/уд, зазначено, що матеріальну допомогу для вирішення соціально-побутових питань виплачувати військовослужбовцям один раз у 2025 році в розмірі місячного грошового забезпечення включно за наявності таких підстав:
6.1 у разі наявності у військовослужбовця інвалідності, отриманої внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини;
6.2 сім`ям військовослужбовців, які захоплені в полон (крім військовослужбовців, які здалися в полон добровільно) чи заручниками, а також інтернованим в нейтральних державах або зниклих безвісті;
6.3 у наслідок події, яка сталася у 2025 році або у грудні 2024 року, та за умови, що право на отримання зазначеної допомоги не було реалізовано у рік настання події, а саме:
6.3.1 смерть військовослужбовця, його дружини (чоловіка), дітей та батьків військовослужбовця;
6.3.2 народження дитини у військовослужбовця, в тому числі її усиновлення;
6.3.3 порушення стану здоров`я військовослужбовця, його дружини (чоловіка), дітей та батьків військовослужбовця, що підтверджено відповідними медичними документами (виписний епікриз, виписка із медичної карти амбулаторного хворого стаціонарного) хворого (форма 027/0), довідка про захворювання, постанова військово-лікарської комісії, висновок лікарської консультативної комісії), а саме:
6.3.3.1 захворювання військовослужбовця на туберкульоз, ВІЛ/СНІД, вірусний гепатит В, С;
6.3.3.2 перебування військовослужбовця понад 30 днів поспіль на лікуванні, реабілітації чи у відпустці для лікування у зв`язку із пораненням (контузією, травмою, каліцтвом) або захворюванням, які пов`язанні із захистом Батьківщини та потребують проведення багатоетапного хірургічного лікування, протезування втраченої кінцівки, ендопротезування, трансплантації органів, індивідуального догляду, протирецидивного лікування;
6.3.3.3 перебування військовослужбовця, його дружини, (чоловіка), дітей та батьків військовослужбовця на лікуванні онкологічного захворювання, що потребує хірургічного лікування, променевої та (або) хіміотерапії, незалежно від року встановлення діагнозу онкологічного захворювання;
6.3.3.4 поранення (контузії, травми, каліцтва) військовослужбовця пов`язаного із захистом Батьківщини, отриманого при виконанні завдань під час воєнного стану;
6.3.3.5 поранення (тяжкі травми, каліцтва, ) дружини (чоловіка), дітей та батьків військовослужбовця, пов`язаного з військовою агресією російської федерації проти України.
За наведеного вище правового регулювання та встановлених обставин справи, суд дійшов висновку, що матеріальна допомога для вирішення соціально-побутових питань за своєю суттю є цільовою допомогою, яка надається за відповідним мотивованим зверненням (рапортом) військовослужбовця та із визначених підстав.
Судом встановлено, що позивач 06.05.2025 звернувся до відповідача із рапортом, у якому, зокрема, просив виплатити матеріальну допомогу. До рапорту, серед іншого, надав копію свідоцтва про хворобу від 13.03.2025 №337 (а.с.51).
Однак зі змісту свідоцтва про хворобу госпітальної ВЛК від 13.03.2025 №337 не вбачається, що ОСОБА_1 підтвердив наявність підстав, викладених у пункті НОМЕР_6 окремого доручення Міністра оборони України від 09.01.2025 № 156/уд, для отримання матеріальної допомоги для вирішення соціально-побутових питань.
У зв`язку з викладеним, позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити незаконно утримане грошове забезпечення за період хвороби (квітень-травень 2024 року), суд зазначає наступне.
Обґрунтовуючи позовну заяву в цій частині позовних вимог, позивач зазначає, що перебуваючи на військовій службі у в/ч НОМЕР_2 , згідно з відпускним квитком від 01.04.2024 №406 йому було надано щорічну основну відпустку терміном з 02.04.2024 по 12.04.2024. Під час перебування у відпустці стан здоров`я ОСОБА_1 різко погіршився, у зв`язку з чим він був госпіталізований.
Відповідно до виписки КНП «Київська обласна клінічна лікарня» Київської обласної ради із медичної карти стаціонарного хворого №178358 ОСОБА_1 у період з 10.04.2024 по 24.04.2024 був на стаціонарному лікуванні (а.с.24).
В подальшому позивач проходив безперервне лікування у різних медичних закладах, що підтверджується висновками акту службового розслідування (а.с.88-92).
Відповідач на вимогу суду надав довідку, яка підтверджує, що у період квітень-травень 2024 ОСОБА_1 нараховувалось та виплачувалось грошове забезпечення у зменшених розмірах. Однак в/ч НОМЕР_1 не надала жодних доказів на підтвердження підстав такого зменшення, а тому позивач має право на перерахунок грошового забезпечення за цей період. 
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати та виплатити грошове забезпечення за період з 01.01.2025 по 31.05.2025 в сумі 74 928,29 грн.
Відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по особовому складу) від 30.12.2024 №55-РС рядовий ОСОБА_1 зарахований з 01.01.2025 у розпорядження командира в/ч НОМЕР_1 .
18.02.2025 року позивач отримав Свідоцтво про хворобу за № 3512 з висновком «на підставі статті 38-а графи II Розкладу хвороб непридатний до військової служби».
А 19.02.2025 був незаконно відсутній на військовій службі у населеному пункті АДРЕСА_1 , у зв`язку з чим згідно із витягом наказу командира в/ч НОМЕР_1 (з адміністративно-господарської діяльності) від 24.02.2025 №401 призначено службове розслідування за фактом неповернення з лікування 19.02.2025 солдата ОСОБА_1 , який перебуває у розпорядженні командира в/ч НОМЕР_1 . Припинено нарахування та виплата грошового забезпечення з 19.02.2025 (а.с.93).
30.05.2025 командиром в/ч НОМЕР_1 затверджено акт службового розслідування за фактом неприбуття після стаціонарного лікування в ДНК «Всеукраїнський лікувально-профілактичний центр «ЦИБЛІ» та відсутності за місцем служби у НОМЕР_7 стрілецького батальйону в/ч НОМЕР_1 , в населеному пункті АДРЕСА_1 в/ч НОМЕР_1 солдата ОСОБА_1 , який знаходиться в розпорядженні командира в/ч НОМЕР_1 , з 19.02.2025 по даний час без поважних причин (а.с.88-92).
Згідно з наказом командира в/ч НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 29.05.2025 №478 солдата ОСОБА_1 , який знаходиться в розпорядженні командира в/ч НОМЕР_1 , пригнуто до дисциплінарної відповідальності та накладено дисциплінарне стягнення у вигляді сувора догана. Також наказано начальнику фінансово-економічної служби – головному бухгалтеру в/ч НОМЕР_1 відповідно до абзацу 2 пункту 5 розділу XVI, абзацу 2 пункту 15 розділу ХХХІV Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженого наказом Міністра оборони України від 07.06.2018 №260, за неповернення після лікування до в/ч НОМЕР_1 та невихід на службу без поважних причин з 19.02.2025 по даний час: позбавити 100% встановленого розміру щомісячної премії за лютий 2025 року; позбавити 100% додаткової винагороди на період дії воєнного стану за лютий 2025 року (а.с.91 зворот).
У позовній заяві позивач зазначає, що недоотримане грошове забезпечення з 01.01.2025 по 31.05.2025 становить: січень 2025 року, лютий 2025 року, березень 2025 року, квітень 2025 року та травень 2025 року (5 місяців*20 130,91 грн=120 130,91 грн-25 170,53 грн-555,73 грн=74 928,26). Перший рапорт на звільнення був поданий позивачем 04.04.2025, проте був проігнорований, через місяць позивачу було усно повідомлено про подання нового рапорту на звільнення, який був написаний 06.05.2025. Таким чином, на думку позивача, йому не виплачене грошове забезпечення у повному обсязі.
Відповідно до довідки в/ч НОМЕР_1 ОСОБА_1 у період з 01.01.2025 по 31.05.2025 нараховано та виплачено грошове забезпечення у таких розмірах: за січень 2025 в сумі 21 657,98 грн; за лютий 2025 в сумі 4 441,73 грн; за березень 2025 року в сумі 21,38 грн; за квітень в сумі 662,50 грн; за травень в сумі 87 871,96 (а.с.85)
Як убачається із матеріалів справи, позивач був зарахований у розпорядження з 01.01.2025 відповідно до наказу командира в/ч НОМЕР_1 (по особовому складу) від 30.12.2024 №55-РС. Зазначений наказ чинний, позивачем не оскаржений. Відповідно до зазначеного наказу відповідачем нараховано та виплачено грошове забезпечення за січень 2025.
Також наказом командира в/ч НОМЕР_1 (з основної діяльності) від 29.05.2025 №478 позивача за неповернення після лікування до в/ч НОМЕР_1 та невихід на службу без поважних причин з 19.02.2025 по даний час, позбавлено 100% встановленого розміру щомісячної премії за лютий 2025 року та 100% додаткової винагороди на період дії воєнного стану за лютий 2025 року.
Заначений наказ позивачем не оскаржений, тобто не спростований факт його неповернення після лікування до в/ч НОМЕР_1 та невихід на службу без поважних причин з 19.02.2025 по дату звільнення. Відповідно до вищезазначеного наказу відбувалось нарахування та виплата з лютого 2025 по 31.05.2025. 
Враховуючи наведене, позивач не довів неправомірного нарахування та виплати грошового забезпечення з боку відповідача за період з 01.01.2025 по 31.05.2025.
Відповідно до частини другої статті 19 Конституції України органи державної влади і органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією і законами України.
Згідно із частиною першою статті 77 Кодексу адміністративного судочинства України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Враховуючи вищевикладене, з`ясувавши та перевіривши всі фактичні обставини справи, об`єктивно оцінивши докази, що мають юридичне значення, враховуючи основні засади адміністративного судочинства, вимоги законодавства України, суд вважає, що наявні правові підстави для часткового задоволення адміністративного позову. 
Враховуючи предмет даного позову, відповідно до статті 5 Закону України «Про судовий збір» позивач звільнений від сплати судового збору, а тому підстави для розподілу судових витрат відсутні. 
Керуючись статтями 227, 241-246, 250, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд 
В И Р І Ш И В:
Адміністративний позов ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити певні дії– задовольнити частково.
Визнати протиправною бездіяльність військової частини НОМЕР_1 щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 компенсації за неотримане речове майно, компенсації за невикористану частину щорічної основної відпустки за 2022 рік та грошового забезпечення за квітень-травень 2024 року.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 видати довідку про вартість речового майна, що належить до видачі за формою згідно Порядку, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 16.03.2016 №178, та виплатити грошову компенсацію вартості за недоотримане речове майно, виходячи із закупівельної вартості речового майна.
Зобов`язати військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 компенсацію за невикористану частину щорічної основної відпустки за 2022 рік та грошове забезпечення за квітень-травень 2024 року.
У задоволенні інших позовних вимог – відмовити.

Рішення суду може бути оскаржене до Шостого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня виготовлення повного тексту. Апеляційна скарга подається безпосередньо до адміністративного суду апеляційної інстанції.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення виготовлено 21 квітня 2026 року.

Позивач: ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 , РНОКПП НОМЕР_8 , АДРЕСА_2 ). 
Відповідач: Військова частина НОМЕР_1 ( код ЄДРПОУ НОМЕР_9 , АДРЕСА_3 ).

Суддя С.В. Бородавкіна