П О С Т А Н О В А
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 лютого 2026 року місто Київ
справа № 752/4171/25
провадження № 22-ц/824/1409/2026 

Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ: судді-доповідача - Шкоріної О.І., суддів - Поливач Л.Д., Стрижеуса А.М., 

розглянувши у порядку письмового провадження в приміщенні суду в м. Києві апеляційну скаргу ОСОБА_1 , в інтересах якого діє ОСОБА_2 , 
на ухвалу Голосіївського районного суду м Києва від 13 березня 2025 року, постановлену у складі судді Плахотнюк К.Г.,-

В С Т А Н О В И В:

У лютому 2025 року ОСОБА_3  звернувся до суду із позовною заявою до правління АТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України», ДП «Київський облавтодор «Акціонерне товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» про скасування наказу, поновлення на роботі, стягнення заробітку за час вимушеного прогулу, відшкодування моральної шкоди.
В обґрунтування заяви зазначав, що наказом правління АТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» від 19 травня 2020 року № 99-ВК його було незаконно звільнено з посади заступника директора ПП «Київський облавтодор» та наводив пояснення своїх вимог.
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 21 лютого 2025 року позов залишено без руху у зв`язку з несплатою судового збору за позовну вимогу немайнового характеру в сумі 1211 грн. 20 коп., та за позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди у розмірі 3 028 грн., а також зазначено про відсутність розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу.
Ухвалою Голосіївського районного суду м Києва від 13 березня 2025 року позовну заяву ОСОБА_1 повернуто, оскільки позивачем не усунуто недоліків позовної заяви, що стали підставою для залишення її без руху.
Не погоджуючись з такою ухвалою суду, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 23 червня 2025 року подав апеляційну скаргу через підсистему «Електронний суд», в якій просив оскаржувану ухвалу скасувати, а справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції
В обґрунтування апеляційної скарги зазначає, що оскаржувана ухвала постановлена з порушенням, оскільки 25 лютого 2025 року представником позивача ОСОБА_2 було подано доповнення до позовної заяви, де зазначено про відмову від позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, а також на виконання ухвали від 21 лютого 2025 року надано квитанцію про сплату судового збору та розрахунок сум, що стягуються. Про вказане свідчить знімок обліку вхідних документів загальної канцелярії Голосіївського районного суду, де вказано про надходження 25 лютого 2025 року доповнення у справі №752/4171/25, копія доповнення до позовної заяви від 25 лютого 2025 року та копія квитанції про сплату судового збору від 25 лютого 2025 року. Таким чином, має місце невідповідність висновків, викладених в оскаржуваній ухвалі, обставинам справи, що згідно п.3 ч.1 ст.376 ЦПК України є підставою для скасування цієї ухвали.
У відзиві на апеляційну скаргу, АТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» та ДП «Київський облавтодор «Акціонерне товариства «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» просили оскаржувану ухвалу залишити без змін та відмовити у задоволенні апеляційної скарги. 
Ухвалою Київського апеляційного суду від 23 жовтня 2025 року відкрито апеляційне провадження у справі.
Ухвалою Київського апеляційного суду від 4 лютого 2026 року в складі колегії суддів справу призначено до розгляду в порядку письмового провадження.
Відповідно до частини 13 статті 7 ЦПК України, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними у справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Справу розглянуто в порядку статті 369 ЦПК України без повідомлення учасників справи.
Згідно частиною 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши законність і обґрунтованість ухваленого у справі судового рішення, суд апеляційної інстанції дійшов висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Постановляючи ухвалу про повернення заяви суд першої інстанції керувався положеннями частиною 3 статті 185 ЦПК України, якою передбачено, що якщо позивач не усунув недоліки позовної заяви у строк, встановлений судом, заява вважається неподаною і повертається позивачеві.
Колегія суддів не погоджується з такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно зі статтею 2 ЦПК України завданням цивільного судочинства є справедливий, неупереджений та своєчасний розгляд і вирішення цивільних справ з метою ефективного захисту порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи інтересів фізичних осіб, прав та інтересів юридичних осіб, інтересів держави.
Частиною першою та другою статті 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів. У випадках, встановлених законом, до суду можуть звертатися органи та особи, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб або державних чи суспільних інтересах.
Суд розглядає справи не інакше як за зверненням особи, поданим відповідно до цього Кодексу, в межах заявлених нею вимог і на підставі доказів, поданих учасниками справи або витребуваних судом у передбачених цим Кодексом випадках (частина перша статті 13 ЦПК України).
Як убачається зі змісту позовної заяви, ОСОБА_3 просив скасувати наказ правління АТ «Державна акціонерна компанія «Автомобільні дороги України» від 19 травня 2020 року № 99-ВК, яким позивача було звільнено з роботи, поновити ОСОБА_4 на посаді та стягнути заробіток за час вимушеного прогулу, а також стягнути моральну шкоду. 
Ухвалою Голосіївського районного суду міста Києва від 21 лютого 2025 року позов залишено без руху у зв`язку з несплатою судового збору за позовну вимогу немайнового характеру в сумі 1211,20 грн., та за позовну вимогу про відшкодування моральної шкоди у розмірі 3028 грн. В цій ухвалі також зазначено про відсутність розрахунку середнього заробітку за час вимушеного прогулу. Позивачу надано строк на усунення недоліків терміном п`ять днів з дня отримання представником позивача ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Частинами п`ятою, шостою статті 272 ЦПК України визначено, що учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом,- у випадку наявності у особи офіційної електронної адреси, або рекомендованим листом з повідомленням про вручення - якщо така адреса відсутня.
Днем вручення судового рішення є: 1) день вручення судового рішення під розписку; 2) день отримання судом повідомлення про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи; 3) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення; 4) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, повідомленою цією особою суду; 5) день проставлення у поштовому повідомленні відмітки про відмову отримати копію судового рішення чи відмітки про відсутність особи за адресою місцезнаходження, місця проживання чи перебування особи, що зареєстровані у встановленому законом порядку, якщо ця особа не повідомила суду іншої адреси.
Якщо учасник справи має електронний кабінет, суд надсилає всі судові рішення такому учаснику в електронній формі виключно за допомогою Єдиної судової інформаційно-комунікаційної системи чи її окремої підсистеми (модуля), що забезпечує обмін документами.
Надсилання судового рішення в той чи інший спосіб учаснику справи є процесуальним обов`язком суду. Відомості про вручення (доставлення) рішення суду учаснику справи містяться у розписці про вручення, у повідомленні про доставлення копії судового рішення на офіційну електронну адресу особи, у поштовому повідомленні відмітки про вручення судового рішення, а також у документах, визначених пунктами 4, 5 частини шостої статті 272 ЦПК України (такий висновок викладено у постанові Великої Палати Верховного Суду від 10 квітня 2024 року у справі № 454/1883/22).
Якщо копію судового рішення вручено представникові, вважається, що її вручено й особі, яку він представляє (частина сьома статті 272 ЦПК України).
Суд не визначає взаємовідносини адвоката та особи, інтереси якої він представляє (окрім тих, що стосуються обсягу повноважень адвоката), водночас участь сторони у судовому процесі через свого представника (адвоката), що є правом сторони, дозволяє суду здійснювати офіційну процесуальну комунікацію з цим представником, отже, застосовувати до учасника справи, від імені якого цей представник діє, передбачені процесуальним законом наслідки, якщо виникнуть відповідні підстави.
Надіслання (електронної) копії рішення адвокату як представнику сторони на його офіційну електронну адресу в ЄСІТС є, у розумінні частин п`ятої, сьомої статті 18 КАС України (стаття 14 ЦПК України), належним способом вручення судового рішення представнику сторони, що на підставі частини сьомої статті 251 КАС України (стаття 272 ЦПК України) вважається врученням цієї копії судового рішення також і особі, яку цей представник (адвокат) представляє. Подібні висновки викладено у постанові Верховного Суду у складі Об`єднаної палати Касаційного адміністративного суду від 08 лютого 2024 року у справі № 480/8341/22.
Копію ухвали Голосіївського районного суду міста Києва від 2 лютого 2025 року про залишення позовної заяви без руху представник позивача Макар І.І. отримав 22 лютого 2025 року о 23 год39 хв. до електронного кабінету підсистеми «Електронний суд», відповідно сторона позивача вважається такою, що отримала копію ухвали про залишення його позовної заяви без руху.
Постановляючи оскаржувану ухвалу, суд першої інстанції виходив із того, що копію ухвали про залишення позову без руху апелянт отримав 24 лютого 2025 року, станом на 13 березня 2025 року недоліки вказані судом в ухвалі від 21 лютого 2025 року стороною позивача усунуто не було.
Разом з тим, в апеляційній скарзі позивач посилається на те, що 25 лютого 2025 року його представником ОСОБА_2 було подано доповнення до позовної заяви, де зазначено про відмову від позовних вимог щодо відшкодування моральної шкоди, а також на виконання ухвали від 21 лютого 2025 року надано квитанцію про сплату судового збору та розрахунок сум, що стягуються. Про вказане свідчить знімок обліку вхідних документів загальної канцелярії Голосіївського районного суду, де вказано про надходження 25 лютого 2025 року доповнення у справі №752/4171/25, копія доповнення до позовної заяви від 25 лютого 2025 року та копія квитанції про сплату судового збору від 25 лютого 2025 року. 
Подання стороною позивача доповнення до апеляційної скарги 25 лютого 2025 року підтверджується знімком екрану обліку вхідних документів загальної канцелярії Голосіївського районного суду м. Києва, де вказано про надходження 25 лютого 2025 року доповнення в справі № 752/4171/25, який апелянтом наданий до апеляційної скарги. (а.с.52). Крім того, разом з доповненнями до апеляційної скарги подана квитанція про сплату судового збору в сумі 1211,20 грн.
У статті 8 Конституції України закріплено, що в Україні визнається і діє принцип верховенства права.
Європейський суд з прав людини зауважив, що «право на суд», одним з аспектів якого є право доступу до суду, не є абсолютним і може підлягати обмеженням. Проте такі обмеження повинні застосовуватись з легітимною метою та має зберігатися пропорційність між застосованими засобами та поставленого метою (VOLOVIK v. UKRAINE, N 15123/03, § 55, ЄСПЛ, від 6 грудня 2007 року).
Судовий збір сплачується за місцем розгляду справи та зараховується до спеціального фонду Державного бюджету України. Суд перед відкриттям (порушенням) провадження у справі, прийняттям до розгляду заяв (скарг) перевіряє зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України. Кошти судового збору спрямовуються на забезпечення здійснення судочинства та функціонування органів судової влади, а також на забезпечення архітектурної доступності приміщень судів, доступності інформації, що розміщується в суді, для осіб з інвалідністю та інших маломобільних груп населення (стаття 9 Закону України «Про судовий збір»).
Зарахування коштів до Державного бюджету України свідчить про те, що з моменту їх зарахування вони стають коштами дохідної частини Державного бюджету України, однак повинні витрачатись на забезпечення здійснення судочинства та функціонування органів судової влади. Виходячи зі змісту зазначеної норми, законодавство не визначає, що кошти державного бюджету, які зараховані до Державного бюджету за розгляд певної справи певним судом, повинні витрачатись лише на функціонування цього суду (пункт 47 постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 січня 2023 року в справі № 170/129/21 (провадження № 14-97цс22).
У постанові Великої Палати Верховного Суду від 28 лютого 2018 року у справі № 800/473/17 (провадження № 11-56заі18) зроблено правовий висновок щодо відсутності у заявника обов`язку надавати суду оригінал квитанції про сплату судового збору, оскільки суд самостійно повинен перевіряти зарахування відповідної суми судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, в тому числі на підставі дубліката платіжного документа.
Перевірка зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України здійснюється на підставі поданих заявником доказів на підтвердження доказів сплати суми судового збору (пункт 27 постанови Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 13 квітня 2023 року у справі № 640/18777/21 (адміністративне провадження № К/990/26010/22).
Оскільки законодавством не встановлено певного порядку проставлення на розрахункових документах на переказ коштів відмітки про зарахування судового збору до спеціального фонду Державного бюджету України, то суди, виконуючи наведені вище вимоги закону, повинні перевіряти таке зарахування, використовуючи способи, передбачені процесуальним законодавством, зокрема в разі необхідності отримувати таку інформацію з Державної казначейської служби України, що забезпечує казначейське обслуговування цього фонду.
Подібна правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 30 вересня 2020 року у справі № 9901/144/20; у постановах Верховного Суду від 23 січня 2019 року у справі № 826/2429/18, від 20 лютого 2019 року у справі № 823/1940/18, від 25 січня 2021 року у справі №914/1131/20, від 26 січня 2023 року справі №300/2484/22 та від 27 січня 2023 року у справі № 300/2202/22, від 02 серпня 2023 року у справі № 524/11220/21 (провадження № 61-6716св23), від 26 листопада 2025 року у справі № 160/1234/25 (провадження № К/990/32115/25)
Матеріли справи містять квитанцію на виконання вимог ухвали суду першої інстанції, в графі призначення платежу зазначено судовий збір за позовом ОСОБА_1 - Голосіївський районний суд м. Києва. Дата сплати 25 лютого 2025 року у сумі 1211, 20 грн., яку було долучено до доповнень до позовної заяви від 25 лютого2025 року, інформація щодо якого міститься в фотокопії знімку екрану, наданого до апеляційної скарги.
Таким чином, 25 лютого 2025 року стороною позивача були надані документи на виконання ухвали Голосіївського районного суду м. Києва від 21 лютого 2025 року, яким суд першої інстанції правової оцінки не надав і дійшов передчасного висновку про визнання неподаною та повернення позовної заяви ОСОБА_1 , поданої його представником ОСОБА_2 .
Враховуючи наведене, колегія суддів вважає, що ухвала Голосіївського районного суду м Києва від 13 березня 2025 року постановлена з порушенням норм процесуального права, відповідно наявні визначені ст.379 ЦПК України підстави для її скасування і направлення справи для продовження розгляду до суду першої інстанції..
Керуючись статтями 259, 268, 367, 374, 375, 381-384, 390 ЦПК України, суд,-

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 , від імені та в інтересах якого діє ОСОБА_2 , задовольнити. 
Ухвалу Голосіївського районного суду м Києва від 13 березня 2025 року скасувати, справу направити для продовження розгляду до суду першої інстанції.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її ухвалення та може бути оскаржена до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня ухвалення шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до суду касаційної інстанції.

Суддя-доповідач: О.І. Шкоріна

Судді: Л.Д. Поливач

А.М. Стрижеус