Справа № 369/21763/25
Провадження № 2/369/7605/26
РІШЕННЯ
Іменем України

02.04.2026         м. Київ
Києво-Святошинський районний суд Київської області в складі: 
головуючої судді Пінкевич Н.С., 
при секретарі судового засідання Худинець Д.С.
розглянувши у відкритому судовому засіданні в м. Києві в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу№ 369/21763/25 за позовом ОСОБА_1 до Державного підприємства «Чайка» про стягнення заборгованості по заробітній платі, 

ВСТАНОВИЛА:
У листопаді 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Києво-Святошинського районного суду Київської області з позовом до Державного підприємства «Чайка», в якому просила суд стягнути з ДП «Чайка» на її користь заборгованість по заробітній платі в розмірі 52 131,66 грн. 
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що вона перебувала у трудових відносинах з ДП «Чайка» на посаді оператора автоматичної лінії виробництва молочних продуктів. 07 квітня 2025 року Позивач звільнена з ДП «Чайка» за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України. У день звільнення з нею не проведено жодного розрахунку та відповідач мав заборгованість по виплаті заробітної платі в розмірі 137137,44 грн. за період з початку 2023 року по 07 квітня 2025 року. Для врегулювання питання, позивачка подавала судовий наказ, на виконання якого відповідачем сплачено 85 005,78 грн. Таким чином, безспірний розмір заборгованості в сумі 52 131,66 грн. На її звернення щодо виплати коштів, відповідач не реагує. Тому вважає своє право порушеним та таким, що підлягає судовому захисту.
Просила стягнути з ДП «Чайки» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі розмірі 52 131,66 грн. та понесені судові витрати по сплаті витрат на правову допомогу в розмірі 36000 грн.

Ухвалою Києво-Святошинського районного суду Київської області від 24 листопада 2024 року було відкрито провадження у справі та призначено до розгляду в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін.
Заперечень на такий розгляд справи до суду не надходило.
Також судом витребувано: у Державного підприємства «Чайка» довідку про розмір нарахованої ОСОБА_1 , але не сплаченої заробітної плати на час звільнення, із значенням окремо кожного виду виплати (основна та додаткова заробітна плата, заохочувальні та компенсаційні виплати, інші виплати, на які позивачка має право згідно з умовами трудового договору відповідно до законодавства; та витребувано для огляду цивільні справи №369/13377/24 та №369/12556/25.

12 грудня 2025 року від представник ДП «Чайка» надійшла заява про направлення копії позову з додатками та продовженням строку на подання відзиву.
Копія ухвали про відкриття провадження по справі, позовну заяву з додатками відповідач отримав 10 лютого 2026 року, що підтверджено рекомендованим повідомленням про вручення поштового відправлення. 
На час вирішення справи від ДП «Чайка» жодних пояснень, клопотань, заяв, відзиву, заперечень не надходило. Причини неможливості подати такі заяви також суду не повідомили.

Суд, дослідивши письмові докази, наявні у матеріалах даної справи, матеріалах цивільних справ 369/13377/24, №369/12556/25, всебічно перевіривши обставини, на яких вони ґрунтуються у відповідності з нормами матеріального права, що підлягають застосуванню до даних правовідносин, встановив наступні обставини та дійшов до наступних висновків.
Відповідно до ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
У тому числі, суд враховує вимоги ст. 80 ЦПК України, зокрема достатність доказів для вирішення справи, наданих до суду.
Статтею 4 ЦПК України визначено, що кожна особа має право в порядку, встановленому цим Кодексом, звернутися до суду за захистом своїх порушених, невизнаних або оспорюваних прав, свобод чи законних інтересів.

При розгляді справи судом встановлено, що ОСОБА_1 перебувала у трудових відносинах ДП «Чайка» на посаді оператора автоматичної лінії виробництва молочних продуктів. 
З 07 квітня 2025 року ОСОБА_1 звільнена з ДП«Чайка» за угодою сторін згідно п. 1 ст. 36 КЗпП України. 
Відповідно до письмових пояснень, у день звільнення ДП «Чайка» не провело з ОСОБА_1 повний розрахунок, не здійснило виплат, які належать працівнику у зв`язку з її звільненням з роботи. 
Відповідно до розрахункового листа за квітень 2025 року борг підприємства становить 137 137,44 грн. 
Представником Позивача надіслано заяву до ДП «Чайка», в якій просили провести повний розрахунок та здійснити виплату всіх сум, що належать Позивачу у зв`язку з її звільненням з ДП «Чайка». Однак, відповіді не отримано. 

02 вересня 2024 року Києво-Святошинським районним судом Київської області видано судовий наказ (справа 369/13377/24), яким:
стягнуто з боржника Державного підприємства «Чайка» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в сумі: 85 005 грн. 78 коп.;
стягнуто з боржника Державного підприємства «Чайка» на користь ОСОБА_1 витрати на правничу допомогу у розмірі 11 350 грн.;
стягнуто з боржника Державного підприємства «Чайка» на користь держави судовий збір у розмірі 302 грн. 80 коп.

Відповідно до ст. 43 Конституції України держава створює умови для повного здійснення громадянами права на працю, гарантує рівні можливості у виборі професії та роду трудової діяльності, реалізовує програми професійно-технічного навчання, підготовки і перепідготовки кадрів відповідно до суспільних потреб.
Статтею 1 Закону України «Про оплату праці» визначено, що заробітна плата - це винагорода, обчислена, як правило, у грошовому виразі, яку за трудовим договором роботодавець виплачує працівникові за виконану ним роботу.
Згідно ст. 115 КЗпП України та ч. 1ст. 24 Закону України «Про оплату праці», заробітна плата виплачується працівникам регулярно в робочі дні у строки, встановлені колективним договором або нормативним актом роботодавця, погодженим з виборним органом первинної профспілкової організації чи іншим уповноваженим на представництво трудовим колективом органом (а в разі відсутності таких органів - представниками, обраними і уповноваженими трудовим колективом), але не рідше двох разів на місяць через проміжок часу, що не перевищує шістнадцяти календарних днів, та не пізніше семи днів після закінчення періоду, за який здійснюється виплата.
Відповідно до частини шостої тієї ж статті своєчасність та обсяги виплати заробітної плати працівникам не можуть бути поставлені в залежність від здійснення інших платежів та їх черговості.
Частиною 1 статті 47 КЗпП України передбачено, що роботодавець зобов`язаний у день звільнення видати працівникові копію наказу (розпорядження) про звільнення, письмове повідомлення про нараховані та виплачені йому суми при звільненні (стаття 116) та провести з ним розрахунок у строки, визначені статтею 116 цього Кодексу, а також на вимогу працівника внести належні записи про звільнення до трудової книжки, що зберігається у працівника.
При звільненні працівника виплата всіх сум, що належать йому від підприємства, установи, організації, провадиться в день звільнення. Якщо працівник в день звільнення не працював, то зазначені суми мають бути виплачені не пізніше наступного дня після пред`явлення звільненим працівником вимоги про розрахунок. Про нараховані суми, належні працівникові при звільненні, власник або уповноважений ним орган повинен письмово повідомити працівника перед виплатою зазначених сум (ч. 1ст. 116 КЗпП України).
Статтею 233 КЗпП України визначено, що у разі порушення законодавства про оплату праці працівник має право звернутися до суду з позовом про стягнення належної йому заробітної плати без обмеження будь-яким строком.
Статтею 1 Першого протоколу до Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод закріплено, що кожна фізична або юридична особа має право мирно володіти своїм майном. Ніхто не може бути позбавлений своєї власності інакше як в інтересах суспільства і на умовах, передбачених законом і загальними принципами міжнародного права.
В розумінні Європейського Суду з прав людини мирне володіння своїм майном включає не тільки «класичне» право власності, яке розглядається в Україні, а й, до прикладу, виплати за трудовим договором та інші виплати.
Таким чином, враховуючи стягнені кошти по судовому наказу, ДП «Чайка» має непогашену заборгованість по заробітній платі в розмірі 52131,66 грн.
У суду відсутні будь-які відомості щодо погашення вищевказаної заборгованості перед Позивачем із заробітної плати станом на момент ухвалення рішення. Крім того, ДП «Чайка» в ході розгляду справи по суті не заперечувалося того, що він не провів з Позивачем розрахунок при звільненні. Відповідач, отримавши позовну заяву, так і не надав суду будь-який заперечень щодо заявленої суми заборгованості, свого контррозрахунку. Не повідомив про причини неможливості подати такі докази.
Слід також мати на увазі, що працівник є слабшою, ніж роботодавець, стороною у трудових правовідносинах. При цьому, відповідач не заперечує того факту, що в день звільнення Позивача ознайомлено з наказом про звільнення з роботи та було видано трудову книжку, проте не було проведено з позивачем повного розрахунку, а відтак його право було порушено відповідачем.
Суд вважає, що невиплата розрахункових коштів при звільненні Позивача мала місце з вини роботодавця (ДП «Чайка»), оскільки останнім не доведено протилежного. Тому суд вважає за необхідне позовні вимоги Позивача в частині стягнення з ДП «Чайка» на користь Позивача заборгованості задовольнити.
Виходячи з викладеного вище, суд вважає за необхідне позовні вимоги Позивача в частині стягнення з ДП «Чайка» на користь Позивача невиплаченої заробітної плати в розмірі 52 131,66 грн.задовольнити. 

Щодо витрат на правову допомогу.
Відповідно до ч. 1, ч. 3 ст. 133 ЦПК України, судові витрати складаються з судового збору та витрат, пов`язаних з розглядом справи. До витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати: 1) на професійну правничу допомогу; 2) пов`язані із залученням свідків, спеціалістів, перекладачів, експертів та проведенням експертизи; 3) пов`язані з витребуванням доказів, проведенням огляду доказів за їх місцезнаходженням, забезпеченням доказів; 4) пов`язані з вчиненням інших процесуальних дій, необхідних для розгляду справи або підготовки до її розгляду.
За змістом ст. 137 ЦПК України за результатами розгляду справи витрати на правничу допомогу адвоката підлягають розподілу між сторонами разом із іншими судовими витратами. Для цілей розподілу судових витрат: 1) розмір витрат на правничу допомогу адвоката, в тому числі гонорару адвоката за представництво в суді та іншу правничу допомогу, пов`язану зі справою, включаючи підготовку до її розгляду, збір доказів тощо, а також вартість послуг помічника адвоката визначаються згідно з умовами договору про надання правничої допомоги та на підставі відповідних доказів щодо обсягу наданих послуг і виконаних робіт та їх вартості, що сплачена або підлягає сплаті відповідною стороною або третьою особою; 2) розмір суми, що підлягає сплаті в порядку компенсації витрат адвоката, необхідних для надання правничої допомоги, встановлюється згідно з умовами договору про надання правничої допомоги на підставі відповідних доказів, які підтверджують здійснення відповідних витрат. 3. Для визначення розміру витрат на правничу допомогу з метою розподілу судових витрат учасник справи подає детальний опис робіт (наданих послуг), виконаних адвокатом, та здійснених ним витрат, необхідних для надання правничої допомоги. 4. Розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути співмірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. 5. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення неспівмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами. Витрати фізичних осіб, пов`язані з оплатою професійної правничої допомоги при розгляді судом справ про оголошення померлою фізичної особи, яка пропала безвісти за обставин, що загрожували їй смертю або дають підстави вважати фізичну особу загиблою від певного нещасного випадку, або інших обставин внаслідок надзвичайних ситуацій техногенного та природного характеру, несуть юридичні особи, на території яких мав місце нещасний випадок внаслідок таких надзвичайних ситуацій.
Тобто, суд під час вирішення питання щодо розподілу судових витрат зобов`язаний оцінити обґрунтованість рівня витрат на правничу допомогу у кожному конкретному випадку за критеріями співмірності необхідних і достатніх витрат.
Як вбачається з матеріалів справи 18 червня 2025 року між АБ «Дмитра Бойка» та ОСОБА_1 було укладено договір про надання правничої допомоги №0033/фо.
Звертаючись до суду з заявою про ухвалення додаткового рішення представником позивача на підтвердження наданих витрат ОСОБА_1 на правову допомогу було надано протокол узгодження вартості правової допомоги, рахунки на суму 36000 грн. та квитанції на загальну суму 30 000 грн., акт№1 здавання-приймання виконаних робіт
За приписами статті 30 Закону України «Про адвокатуру та адвокатську діяльність» гонорар є формою винагороди адвоката за здійснення захисту, представництва та надання інших видів правової допомоги клієнту.
Порядок обчислення гонорару (фіксований розмір, погодинна оплата), підстави для зміни розміру гонорару, порядок його сплати, умови повернення тощо визначаються в договорі про надання правової допомоги.
При встановленні розміру гонорару враховуються складність справи, кваліфікація і досвід адвоката, фінансовий стан клієнта та інші істотні обставини. Гонорар має бути розумним та враховувати витрачений адвокатом час.
У свою чергу, в підтвердження здійсненої правової допомоги, необхідно долучати й розрахунок погодинної вартості правової допомоги, наданої у справі, який має бути передбачений договором про надання правової допомоги, та може міститися у акті приймання-передачі послуг за договором.
Розрахунок платної правової допомоги повинен відображати вартість години за певний вид послуги та час витрачений на: участь у судових засіданнях; вчинення окремих процесуальних дій поза судовим засіданням; ознайомлення з матеріалами справи в суді тощо.
Слід зазначити, що як вказано у рішенні Конституційного Суду України від 30 вересня 2009 року №23рп/2009, правова допомога є багатоаспектною, різною за змістом, обсягом та формами і може включати консультації, роз`яснення, складення позовів і звернень, довідок, заяв, скарг, здійснення представництва, зокрема в судах та інших державних органах тощо. Вибір форми та суб`єкта надання такої допомоги залежить від волі особи, яка бажає її отримати. Право на правову допомогу - це гарантована державою можливість кожної особи отримати таку допомогу в обсязі та формах, визначених нею, незалежно від характеру правовідносин особи з іншими суб`єктами права.
При цьому, необхідно враховувати, що склад та розмір витрат, пов`язаних з оплатою правової допомоги, входить до предмета доказування у справі. На підтвердження цих обставин суду повинні бути надані договір про надання правової допомоги (договір доручення, договір про надання юридичних послуг та ін.), документи, що свідчать про оплату гонорару та інших витрат, пов`язаних із наданням правової допомоги, оформлені у встановленому законом порядку (квитанція до прибуткового касового ордера, платіжне доручення з відміткою банку або інший банківський документ, касові чеки, посвідчення про відрядження). Зазначені витрати мають бути документально підтверджені та доведені. Відсутність документального підтвердження витрат на правову допомогу, а також розрахунку таких витрат є підставою для відмови у задоволенні вимог про відшкодування таких витрат.
Дослідивши, додані представником позивачів, докази щодо обсягу послуг, наданих адвокатом, а також враховуючи складність даної цивільної справи та часом витраченим адвокатом, розгляд справи без виклику сторін, суд приходить до висновку про обґрунтованість понесених витрат позивачів на професійну правничу допомогу у розмірі 30 000 гривень, а відтак подана заява підлягає частковому задоволенню.
У рішенні Європейського суду з прав людини у справі «Лавентс проти Латвії» зазначено, що відшкодовуються лише витрати, які мають розумний розмір.
Європейський суд з прав людини вказав, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (Серявін та інші проти України, № 4909/04, § 58, ЄСПЛ, від 10 лютого 2010 року, ).
Керуючись ст. ст.12, 13, 81, 141, 258-259, 263-265 ЦПК України, суд, 

УХВАЛИВ:

Позов ОСОБА_1 до Державного підприємства «Чайка» про стягнення заборгованості по заробітній платі – задовольнити.

Стягнути з Державного підприємства «ЧАЙКА» на користь ОСОБА_1 заборгованість по заробітній платі в розмірі 52 131,66 грн. (п`ятдесят дві тисячі сто тридцять одна грн. 66 коп.), витрати на правову допомогу в розмірі 30 000 грн. (тридцять тисяч грн.).

Інформація про позивача:
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , ідентифікаційний номер НОМЕР_1 , адреса: АДРЕСА_1 .
Інформація про відповідача:
Державне підприємство «Чайка», адреса: 08330, Київська область, Бориспільський район, село Дударків, вул. Гоголя, будинок 62А; код ЄДРПОУ 31245250.

Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення, до Київського апеляційного суду.
Учасник справи, якому повне рішення суду не було вручено у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Повне рішення складено 02 квітня 2026 року.

Суддя        Наталія ПІНКЕВИЧ