Справа № 347/51/26 
Провадження № 33/4808/187/26 
Категорія ст.172-7 ч.2 КУпАП 
Головуючий у 1 інстанції ДРАЧ Д. С. 
Суддя-доповідач Кукурудз 

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

04 березня 2026 року м. Івано-Франківськ
Суддя Івано-Франківського апеляційного суду Кукурудз Б.І. в режимі відеоконференцзвязку з участю прокурора Чаваги Г.Г. розглянувши справу про адміністративне правопорушення відносно ОСОБА_1 за ч.1 ст.172-7, ч.2 ст.172-7, ч.1 ст.172-7, ч.2 ст.172-7 КУпАП, за апеляційною скаргою прокурора Чаваги Г.Г. на постанову Косівського районного суду від 28.01.2026 року,-
в с т а н о в и в :
За змістом протоколів про адміністративні правопорушення № 5, № 6, № 7, № 8 від 08.01.2026 року ОСОБА_1 вчинила адміністративні правопорушення, передбачені ч. 1 ст. 172-7 КУпАП, ч. 2 ст. 172-7 КУпАП за таких обставин:
Відповідно до наказу відділу освіти Яблунівської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області №33-К від 29.06.2023 р. «Про призначення виконуючого обов`язків директора Акрешорської гімназії» ОСОБА_1 призначено виконуючою обов`язки директора Акрешорської гімназії з 01.07.2023 р. до проведення конкурсу на дану посаду.
Згідно статуту - Акрешорської гімназії Яблунівської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області (далі — Акрешорська гімназія) є комунальним закладом освіти II ступеня, засновником якого являється Яблунівська селищна рада, а уповноваженим органом - відділ освіти Яблунівської селищної ради.
За таких обставин, згідно п.п. «а» п.2 ч.1 ст.3 Закону України «Про запобігання корупції», ОСОБА_1 є суб`єктом на якого поширюється дія цього Закону, як на посадову особу юридичної особи публічного права.
Статтею 1 Закону України «Про запобігання корупції» визначено правопорушення, пов`язане з корупцією - діяння, що не містить ознак корупції, але порушує встановлені цим Законом вимоги, заборони та обмеження, вчинене особою, зазначеною у ч. 1 статті 3 цього Закону, за яке законом встановлено кримінальну, адміністративну, дисциплінарну та/або цивільно-правову відповідальність.
За змістом протоколу № 5 від 08.01.2026 року ОСОБА_1 порушила вимоги п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-7 КУпАП. 
Так, в.о. директора Акрешорської гімназії Яблунівської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області ОСОБА_1 будучи відповідно до п.п. «а» п.2 ч.1 ст. 3 Закону суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону, порушила вимоги п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону, а саме не вжила заходів щодо недопущення виникнення реального конфлікту інтересів, не повідомила безпосереднього керівника - начальника відділу освіти Яблунівської селищної ради про наявність у неї реального конфлікту інтересів, а саме про намір видати наказ № 112-К від 22.10.2024 р. «Про прийняття на роботу ОСОБА_2 » згідно якого прийняла близьку особу (зятя) ОСОБА_2 на посаду сезонного оператора газової котельні з 23 жовтня 2024 року, де у неї наявний приватний інтерес зумовлений особистою зацікавленістю в прийнятті на роботу близької особи (зятя), чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення: неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.
За змістом протоколу № 6 від 08.01.2026 року ОСОБА_1 порушила вимоги п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-7 КУпАП. 
Так, в.о. директора Акрешорської гімназії Яблунівської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області ОСОБА_1 будучи відповідно до п.п. «а» п.2 ч.1 ст.3 Закону суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону, а саме вчинила дії в умовах реального конфлікту інтересів, що виразилось в підписанні наказу № 112- К від 22.10.2024 р. «Про прийняття на роботу ОСОБА_2 » згідно якого прийняла близьку особу (зятя) ОСОБА_2 на посаду сезонного оператора газової котельні з 23 жовтня 2024 року, де у неї наявний приватний інтерес зумовлений особистою зацікавленістю в прийнятті на роботу близької особи (зятя), чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення: прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.
За змістом протоколу № 7 від 08.01.2026 року ОСОБА_1 порушила вимоги п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 1 ст. 172-7 КУпАП. 
Так, в.о. директора Акрешорської гімназії Яблунівської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області ОСОБА_1 будучи відповідно до п.п. «а» п.2 ч.1 ст.3 Закону суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону, порушила вимоги п. 2 ч. 1 ст. 28 Закону, а саме не вжила заходів щодо недопущення виникнення реального конфлікту інтересів, не повідомила безпосереднього керівника - начальника відділу освіти Яблунівської селищної ради про наявність у неї реального конфлікту інтересів, а саме про намір видати наказ № 110-К від 22.10.2024 р. «Про прийняття на роботу ОСОБА_3 » згідно якого прийняла близьку особу (чоловіка) ОСОБА_3 на посаду сезонного оператора газової котельні з 23 жовтня 2024 року де у неї наявний приватний інтерес зумовлений особистою зацікавленістю в прийнятті на роботу близької особи (чоловіка), чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 1 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення: неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.
За змістом протоколу № 8 від 08.01.2026 року ОСОБА_1 порушила вимоги п. 3 ч. 1 ст. 28 Закону України «Про запобігання корупції» та вчинила адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 172-7 КУпАП. 
Так, в.о. директора Акрешорської гімназії Яблунівської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області ОСОБА_1 будучи відповідно до п.п. «а» п.2 ч.1 ст.3 Закону суб`єктом, на якого поширюється дія цього Закону, а саме вчинила дії в умовах реального конфлікту інтересів, що виразилось в підписанні наказу № 110- К від 22.10.2024 р. «Про прийняття на роботу ОСОБА_3 » згідно якого прийняла близьку особу (чоловіка) ОСОБА_3 на посаду сезонного оператора газової котельні з 23 жовтня 2024 року де у неї наявний приватний інтерес зумовлений особистою зацікавленістю в прийнятті на роботу близької особи (чоловіка), чим вчинила адміністративне правопорушення, пов`язане з корупцією, відповідальність за яке передбачена ч. 2 ст. 172-7 Кодексу України про адміністративні правопорушення: прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.
Постановою Косівського районного суду від 28.01.2026 року закрито провадження у справі про притягнення до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 за ч.1 ст. 172-7 КУпАП та ч.2 ст. 172-7 КУпАП у звязку з відсутністю події і складу адміністраивних правопорушень.
Не погоджуючись з постановою суду першої інстанції, прокурор, який забезпечував участь у розгляді справи ОСОБА_4 вважає, що судом неправильно застосовано норми ст.28 Закону України "Про запобігання корупції" та ч.1,2 ст.172-7 КУпАП безпідставно закрив провадження у справі дійшов висновків, які не відповідають фактичним обставинам справи.
Вважає, що постанова Косівського районного суду від 28.01.2026 року не відповідає вимогам статті 245 КУпАП в частині всебічного та об`єктивного з`ясування обставин справи, вирішення її в точній відповідності з законом та статтям 279, 280 КУпАП щодо з`ясування всіх обставин, що мають значення для її правильного вирішення. 
Висновок суду про відсутність події првопрушення суперечить вимогам закону та установленій судовій практиці.
Просить скасувати постанову Косівського районного суду від 28.01.2026 року щодо ОСОБА_1 за ч.1,2, ст.172-7 КУпАП як незаконну, та прийняти нову постанову, якою визнати ОСОБА_1 винною у вчиненні вказаних правопорушень та призначити покарання в межах санкцій зазначених статей із врахуванням вимог ст.36 КУпАП. 
Заслухавши учасників процесу, перевіривши справу, проаналізувавши апеляційні доводи, суд прийшов до переконання, що апеляційна скарга не підлягає до задоволення з наступних підстав.
Частиною 7 ст.294 КУпАП, передбачено, що апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги.
Згідно з ст. 245 КУпАП, провадження по справам про адміністративні правопорушення повинно бути засновано на своєчасному, всебічному, повному та об`єктивному з`ясуванню обставин справи та вирішення її в точній відповідності з законом.
Оцінка доказів, у відповідності до ст.252 КУпАП, здійснюється за внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному та об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності.
Апеляційний суд дійшов висновку про те, що суд першої інстанції, розглядаючи справу про адміністративне правопорушення у відношенні ОСОБА_1 додержався вимог статей 245 та 252 КУпАП та на підставі аналізу доказів, досліджених під час судового розгляду, з`ясувавши всі обставини, що мають значення для правильного вирішення справи, дійшов до обґрунтованих висновків про невинуватість ОСОБА_1 у вчиненні правопорушення передбаченого ч. 1,2 ст. 172-7 КУпАП.
Так, відповідно до ст.172-7 КУпАП відповідальність за вказане адміністративне правопорушення настає у разі неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у нього реального конфлікту інтересів.
Визнаючи невинною ОСОБА_1 у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1,2 ст. 172-7 КУпАП, районний суд виходив з того, що в силу ст.27 № 1700-VII дії адмінпритягуваної щодо підписання наказів про прийняття на роботу ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у гірській сільській місцевості не містять ознак конфлікту інтересів, а відповідно – не було обов`язку щодо повідомлення відповідного відділу освіти про даний факт.
Апеляційний суд погоджується із таким висновком міського суду, оскільки він відповідає вимогам закону та фактичним обставинам справи, виходячи з наступного.
Адміністративне правопорушення визнається вчиненим умисно, коли особа, яка його вчинила, усвідомлювала протиправний характер своєї дії чи бездіяльності, передбачала її шкідливі наслідки і бажала їх або свідомо допускала настання цих наслідків. Адміністративне правопорушення визнається вчиненим з необережності, коли особа, яка його вчинила, передбачала можливість настання шкідливих наслідків своєї дії чи бездіяльності, але легковажно розраховувала на їх відвернення або не передбачала можливості настання таких наслідків, хоч повинна була і могла їх передбачити (ст.ст. 10, 11 КУпАП).
Згідно з ч. 2 ст. 172-7 КУпАП передбачено відповідальність за вчинення дій чи прийняття рішень в умовах реального конфлікту інтересів.
Відповідно до ч. 1 ст. 172-7 КУпАП передбачено відповідальність за неповідомлення особою у встановлених законом випадках та порядку про наявність у неї реального конфлікту інтересів.
Диспозиції обох частин цієї статті є бланкетними, тому для визначення усіх ознак протиправного діяння необхідно керуватись Законом України «Про запобігання корупції».
За положеннями підпункту «а» п. 2 ч. 1 ст. 3 Закону України «Про запобігання корупції» (далі по тексту Закон № 1700-VII) посадові особи юридичної особи публічного права є суб`єктами, на яких поширюється дія цього Закону.
Для даних осіб Закон України «Про запобігання корупції» встановлює алгоритм дій для запобігання та врегулювання конфлікту приватних та службових інтересів, що має на меті недопущення втрати довіри до службової особи та до органу, в якому вона працює.
Так, стаття 28 Закону зобов`язує цих осіб: 1) вживати заходів щодо недопущення виникнення реального, потенційного конфлікту інтересів; 2) повідомляти не пізніше наступного робочого дня з моменту, коли особа дізналася чи повинна була дізнатися про наявність у неї реального чи потенційного конфлікту інтересів безпосереднього керівника, а у випадку перебування особи на посаді, яка не передбачає наявності у неї безпосереднього керівника, або в колегіальному органі - НАЗК чи інший визначений законом орган або колегіальний орган, під час виконання повноважень у якому виник конфлікт інтересів, відповідно; 3) не вчиняти дій та не приймати рішень в умовах реального конфлікту інтересів; 4) вжити заходів щодо врегулювання реального чи потенційного конфлікту інтересів.
Невиконання даних зобов`язань відповідним суб`єктом тягне відповідальність за ч.1, ч. 2 ст.172-7 КУпАП.
Потенційний конфлікт інтересів - наявність у особи приватного інтересу у сфері, в якій вона виконує свої службові чи представницькі повноваження, що може вплинути на об`єктивність чи неупередженість прийняття нею рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.
Реальний конфлікт інтересів - суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання зазначених повноважень.
Правилами ст. 22 Закону № 1700-VII закріплено, що особам, зазначеним у частині першій статті 3 цього Закону, забороняється використовувати свої службові повноваження або своє становище та пов`язані з цим можливості з метою одержання неправомірної вигоди для себе чи інших осіб, у тому числі використовувати будь-яке державне чи комунальне майно або кошти в приватних інтересах.
Як встановлено, ОСОБА_1 , будучи на посаді директора від імені Акрешорської гімназії підписала накази № 112-к «Про прийняття на роботу ОСОБА_2 » та №110-к «Про прийняття на роботу ОСОБА_3 » від 22.10.2024 згідно яких прийняла близьких осіб (чоловіка та зятя) на посаду сезонного оператора газової котельні з 23 жовтня 2024 року та попередньо не повідомила про намір видати такі накази відділ освіти.
Таким чином, бланкетні диспозиції ч.ч.1, 2 ст.172-7 КУпАП відсилають до іншого нормативно-правового акту, яким є Закон України «Про запобігання корупції».
У відповідності до п.2 примітки ст.172-7 КУпАП у цій статті під реальним конфліктом інтересів слід розуміти суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи невчинення дій під час виконання вказаних повноважень. Таке ж визначення реального конфлікту інтересів міститься і в ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції».
Значення терміну реальний конфлікт інтересів, визначено в ч.1 ст.1 Закону України «Про запобігання корупції» як суперечність між приватним інтересом особи та її службовими чи представницькими повноваженнями, що впливає на об`єктивність або неупередженість прийняття рішень, або на вчинення чи не вчинення дій під час виконання зазначених повноважень.
Таким чином, з викладеного слідує, що не будь-яка суперечність між особистими інтересами особи та її службовими повноваженнями створює конфлікт інтересів, оскільки особистий інтерес особи та її представницькі повноваження можуть і не суперечити один одному.
Аналіз вказаних термінів вказує на те, що для встановлення факту реального конфлікту інтересів слід безпосередньо встановити наступні обставини: чи наявний інтерес; чи суперечить він службовим або представницьким повноваженням; чи така суперечність реально впливає на об`єктивність чи неупередженість прийняття рішень чи вчинення дій.
Для встановлення ж наявності факту прийняття рішення в умовах реального конфлікту інтересів, в тому числі і для кваліфікації рішення як такого, що прийняте в умовах реального конфлікту інтересів, необхідно встановити наявність обов`язкової сукупності таких юридичних фактів, як: 1) наявність факту інтересу, який має бути чітко сформульований (артикульований) та визначений; 2) наявність факту суперечності між інтересом і службовими чи представницькими повноваженнями із зазначенням того, в чому саме ця суперечність знаходить свій вияв або вплив на прийняття рішення; 3) наявність повноважень на прийняття рішення; 4) наявність факту реального впливу суперечності між приватним та службовим чи представницьким інтересом на об`єктивність або неупередженість рішення.
Без наявності хоча б одного з фактів із цієї сукупності реальний конфлікт інтересів не виникає, а тому встановлення цих фактів в обов`язковому порядку має бути відображено в протоколі про правопорушення, пов`язане з корупцією.
За змістом ч.1 ст.27 Закону № 1700-VII: 
Особи, зазначені у пункті 1 частини першої статті 3 цього Закону, не можуть мати у прямому підпорядкуванні близьких їм осіб або бути прямо підпорядкованими у зв`язку з виконанням повноважень близьким їм особам.
Особи, які претендують на зайняття посад, зазначених у пункті 1 частини першої статті 3 цього Закону, зобов`язані повідомити керівництво органу, на посаду в якому вони претендують, про працюючих у цьому органі близьких їм осіб.
Положення абзаців першого та другого цієї частини не поширюються на:
1) народних засідателів і присяжних;
2) близьких осіб, які прямо підпорядковані один одному у зв`язку з набуттям одним з них статусу виборної особи, крім випадків прийняття близької особи на роботу помічником-консультантом народного депутата України, помічником-консультантом депутата Верховної Ради Автономної Республіки Крим, помічником-консультантом депутата місцевої ради;
3) осіб, які працюють у сільських населених пунктах (крім тих, що є районними центрами), а також гірських населених пунктах.
Отже, в силу ст.27 № 1700-VII дії ОСОБА_1 щодо підписання наказів про прийняття на роботу ОСОБА_2 і ОСОБА_3 у гірській сільській місцевості не містять ознак конфлікту інтересів, а відповідно – не було обов`язку щодо повідомлення відповідного відділу освіти про даний факт.
У протоколах про адміністративні правопорушення не встановлено, як не встановлено й під час розгляду справи в суді першої інстанції, яким чином приватний інтерес ОСОБА_1 в прийнятті на роботу ОСОБА_2 і ОСОБА_3 суперечить її службовим обов`язкам, як директора Акрешорської гімназії Яблунівської селищної ради Косівського району Івано-Франківської області. До того ж, відповідний відділ освіти погоджував відповідні накази ОСОБА_1 без зауважень.
Конституція України визначає основні права і свободи людини і громадянина та гарантії їх дотримання і захисту, зокрема: обвинувачення не може ґрунтуватися на доказах, одержаних незаконним шляхом, а також на припущеннях; усі сумніви щодо доведеності вини особи тлумачаться на її користь (частина третя статті 62) .
З огляду на викладене, апеляційний суд приходить до висновку, що суд першої інстанції згідно з вимогами ст. ст. 245, 252, 280 КУпАП всебічно, повно та обєктивно зясував обставини справи, дав належну оцінку доказам в їх сукупності і виніс законну та обґрунтовану постанову про закриття справи щодо ОСОБА_1 за відсутністю в її діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1, 2, ст. 172-7 КУпАП.
Неправильного застосування норм матеріального права або порушень норм процесуального права, які б були підставою для скасування постанови суду, апеляційним переглядом не встановлено.
Таким чином, суд апеляційної інстанції приходить до висновку про необхідність залишення апеляційної скарги прокурора без задоволення, а постанови суду першої інстанції, - без змін.
Приймаючи таке рішення, апеляційний суд керується також вимогами ст.62 Конституції України, яка закріплює презумпцію невинуватості та передбачає, що усі сумніви щодо доведеності вини особи повинні тлумачитись саме на користь цієї особи.
Керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд
п о с т а н о в и в :
Апеляційну скаргу прокурора Чаваги Г.Г. залишити без задоволення.
Постанову Косівського районного суду від 28.01.2026 року відносно ОСОБА_1 за ч.1,2 ст.172-7 КУпАП залишити без змін.
Постанова остаточна і оскарженню не підлягає.
Суддя: Б.І. Кукурудз