ДНІПРОПЕТРОВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД  РІШЕННЯ ІМЕНЕМ УКРАЇНИ	

06 квітня 2026 року	Справа №160/33639/25 	
Дніпропетровський окружний адміністративний суд у складі головуючого судді Неклеса О.М., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи у письмовому провадженні адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до відповідача-1: Відділу №14 у місті Кам`янському Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області, відповідача-2: Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити певні дії,-
ВСТАНОВИВ:
До Дніпропетровського окружного адміністративного суду через систему “Електронний суд” надійшла позовна заява ОСОБА_1 (далі – позивач, ОСОБА_1 ) до відповідача-1: Відділу №14 у місті Кам`янському Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (далі – відповідач 1, Відділ №14 у місті Кам`янському ГУ ДМС України в Дніпропетровській області), відповідача-2: Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (далі – відповідач, ГУ ДМС України в Дніпропетровській області), в якій позивач, з урахуванням уточненої редакції позовної заяви, просить:
- визнати протиправною відмову Відділу № 14 у місті Кам`янському Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області у видачі ОСОБА_1 замість втраченого паспорта громадянина України у формі книжечки паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-XII;
- зобов`язати Відділ № 14 у місті Кам`янському Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області оформити та видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ.
Так, уточнена редакція позовної заяви обґрунтована тим, що ОСОБА_1 , громадянка України, ІНФОРМАЦІЯ_1 , у зв`язку з втратою паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 , звернулася до відповідача, Відділу № 14 у місті Кам`янському Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області із заявою №4-105/6/1222-25 від 01.10.2025 з проханням оформити і видати їй замість втраченого паспорта громадянина України у формі книжечки також паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-ХІІ. Позивачем у заяві повідомлено про відмову від оформлення паспорта у формі ID- картки - документа Реєстру, про незгоду на обробку персональних даних, та відповідно до чинного законодавства обґрунтовано право на отримання паспорта-книжечки. Проте Відділ № 14 у м. Кам`янському ГУ ДМС у Дніпропетровській області листом № 1222-2319/1222.1.4-25 від 10.10.2025 відмовив у наданні такого паспорта. У відповіді на заяву відповідач наводить висновок: «Відтак, з метою документування паспортом громадянина України зразка 1994 року необхідно надати документи перелік яких визначено розділом VI Тимчасового порядку, зокрема: рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року, засвідчене в установленому законодавством порядку...». Позивач наголошує, що відсутність судового рішення на момент подання позивачем заяви до відповідача не може вважатися обґрунтованою і зрозумілою підставою для відмови, оскільки спір з цього приводу на той момент був відсутній, а тому і рішення суду не було й не могло бути взагалі ні за яких обставин. Відповідач повинен був розглядати заяву з урахуванням Положення про паспорт № 2503-ХІІ, а не формально відмовити у видачі паспорта громадянина України у формі книжечки з мотивів відсутності судового рішення. Позивач вважає, що відмовою видати паспорт-книжечку відповідно до Положення про паспорт № 2503- ХІІ відповідач грубо і безпідставно порушує її основоположні права і свободи як людини і громадянина, в зв`язку із чим вона звернулась до суду за захистом своїх законних громадянських прав.
Ухвалою суду від 01.12.2025 року позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 12.01.2026 року продовжено ОСОБА_1 строк для усунення недоліків позовної заяви на 10 (десять) днів з моменту отримання копії цієї ухвали.
На виконання вимог ухвали суду позивач виправила вказані недоліки згідно заяви від 02.02.2026 року вх.№8610/26.
Ухвалою Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 06.02.2026 року відкрито провадження по справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи.
Від Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області надійшов спільний відзив, в якому відповідач 2 зазначає, що відповідно до Витягу з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань, юридичною особою є саме ГУ ДМС у Дніпропетровській області. Відзив подається представником ГУ ДМС у Дніпропетровській області та Відділом №14 у м. Кам`янському Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області. ОСОБА_1 звернулася із заявою (вх. №Ч-105/6/1222-25 від 01.10.2025), складною в довільній формі, до Відділу №14 у м.Кам`янському ГУ ДМС у Дніпропетровській області з проханням оформити та видати паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України від 26.06.1992 року № 2503-ХІІ у зв`язку з втратою паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 . Відповідно до вимог закону про звернення громадян, Відділом №14 у м.Кам`янському ГУ ДМС у Дніпропетровській області за вих. №1222-2319/1222.1.4-25 від 10.10.2025 було розглянуто вищезазначену заяву ОСОБА_1 і надано лист-відповідь щодо порядку оформлення та видачі паспорта громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року відповідно до норм чинного законодавства. Отже, вимоги законодавства про звернення громадян дотримано у повному обсязі, а вказаним листом, відповідач роз`яснив загальний порядок оформлення паспорта громадянина України зразка 1994 року, відповідно до діючого законодавства. Водночас зауважимо, що лист Відділу № 14 у м. Кам`янському ГУ ДМС у Дніпропетровській області не є рішенням суб`єкта владних повноважень у розумінні Кодексу адміністративного судочинства України, оскільки носить роз`яснювальний характер щодо дотримання законодавчо встановленого порядку звернення за адміністративною послугою. Відповідно до норм законодавства вбачається, що незважаючи на бажання особи оформити паспорт громадянина України у вигляді книжечки чи у вигляді картки, порядок оформлення паспорта та подачі документів являється єдиним, а саме: 1) особа звертається до територіального підрозділу ДМС; 2) подає заяву-анкету; 3) надає необхідний повний пакет документів. Тобто, реалізація волевиявлення громадянина на отримання (обмін) паспорта, незалежно від форми такого, здійснюється шляхом подання заяви-анкети до компетентного органу особисто особою, яка звертається за отриманням паспорта, із зазначенням інформації та долученням документів, які передбачені вимогами чинного законодавства. При цьому, дотримання особою певних правил, пов`язаних з процедурою оформлення та видачі паспорта, зокрема щодо дотримання форми заяви та подання визначеного переліку документів, є обов`язковим. З урахуванням викладеного, Головне управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області в особі Відділу №14 у місті Кам`янському Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області заперечує проти пояснень, міркувань та аргументів викладених в позовній заяві, вважає їх безпідставними та необґрунтованими, такими, що не підлягають задоволенню.
Від позивача надійшла відповідь на відзив, в якій вона наголошує, що відзив є безпідставним, таким що не відповідає законодавству України, порушує права позивача. Аргументи відзиву жодним чином не спростовують доводів, викладених у позовній заяві.
Вивчивши та дослідивши всі матеріали справи та надані докази, а також проаналізувавши зміст норм матеріального права, що регулюють спірні правовідносини, з`ясувавши всі обставини справи, оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, суд дійшов наступних висновків.
Судом встановлено, що 20.09.2025 р. ОСОБА_1 звернулася із заявою (вх. №Ч-105/6/1222-25 від 01.10.2025) до Відділу №14 у м.Кам`янському ГУ ДМС у Дніпропетровській області з проханням оформити та видати паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України від 26.06.1992 року № 2503-ХІІ у зв`язку з втратою паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 . 
До заяви в якості додатків було долучено: заяву про втрату паспорта, заяву про видачу паспорта за Формою, встановленою МВС України, дві фотокартки розміром 3.5 х 4.5 см, копію втраченого паспорта, копію свідоцтва про народження (оригінал пред`явлений), копію пенсійного посвідчення інваліда 2 групи.
Відділом №14 у м.Кам`янському ГУ ДМС у Дніпропетровській області за вих. №1222-2319/1222.1.4-25 від 10.10.2025 було розглянуто вищезазначену заяву ОСОБА_1 і надано лист-відповідь щодо порядку оформлення та видачі паспорта громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року.
Так, у листі зазначено, що з метою документування паспортом громадянина України зразка 1994 року необхідно звернутись до територіального підрозділу ДМС та надати документи перелік яких визначено розділом VI Тимчасового порядку, зокрема: заяву про втрату/викрадення паспорта; рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року, засвідчене в установленому законодавством порядку; заяву про видачу паспорта, встановленого зразка; дві фотокартки розміром 3,5 х 4,5 см; платіжний документ з відміткою банку про сплату державного мита або оригінал документа про звільнення від його сплати (у разі втрати паспорта, обміну за бажанням або за непридатністю).
Вважаючи протиправною відмову Відділу № 14 у місті Кам`янському Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області у видачі ОСОБА_1 замість втраченого паспорта громадянина України у формі книжечки паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-XII, позивач звернулася до суду.
Надаючи правову оцінку відносинам, що виникли між сторонами, суд виходить з наступного.
Згідно із положеннями частини 2 статті 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до частини 2 статті 32 Конституції України не допускається збирання, зберігання, використання та поширення конфіденційної інформації про особу без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Згідно частини 1 статті 92 Конституції України, виключно законами України, зокрема, визначаються права і свободи людини і громадянина, гарантії цих прав і свобод; основні обов`язки громадянина; громадянство, правосуб`єктність громадян, засади регулювання демографічних та міграційних процесів.
Правові та організаційні засади створення та функціонування Єдиного державного демографічного реєстру та видачі документів, що посвідчують особу, підтверджують громадянство України чи спеціальний статус особи, а також права та обов`язки осіб, на ім`я яких видані такі документи визначено Законом України від 20.11.2012 №5492-VI «Про Єдиний державний демографічний реєстр та документи, що підтверджують громадянство України, посвідчують особу чи її спеціальний статус» (далі Закон №5492-VI).
За змістом частини 1 статті 4 Закону №5492-VI Єдиний державний демографічний реєстр це електронна інформаційно-комунікаційна система, призначена для зберігання, захисту, обробки, використання і поширення визначеної цим Законом інформації про особу та про документи, що оформлюються із застосуванням засобів Реєстру, із забезпеченням дотримання гарантованих Конституцією України свободи пересування і вільного вибору місця проживання, заборони втручання в особисте та сімейне життя, інших прав і свобод людини та громадянина.
Єдиний державний демографічний реєстр ведеться з метою ідентифікації особи для оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, визнання недійсними та знищення передбачених цим Законом документів. Єдиний державний демографічний реєстр у межах, визначених законодавством про свободу пересування та вільний вибір місця проживання, використовується також для обліку інформації про зареєстроване або задеклароване місце проживання (перебування) особи.
Відповідно до пункту а) частини першої статті 13 Закону №5492-VI документами, оформлення яких встановлено цим Законом із застосуванням засобів Реєстру, відповідно до їх функціонального призначення, є документи, що посвідчують особу та підтверджують громадянство України, яким є паспорт громадянина України.
За приписами частини третьої статті 13 Закону №5492-VI паспорт громадянина України містить безконтактний електронний носій.
Згідно із частиною 1 та 2 статті 16 Закону №5492-VI оформлення, видача, обмін документів, їх пересилання, вилучення, повернення державі та знищення відбуваються в порядку, встановленому законодавством, якщо інше не передбачено цим Законом.
Одночасне оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін паспорта громадянина України та паспорта/паспортів громадянина України для виїзду за кордон здійснюються розпорядником Реєстру у порядку, встановленому Кабінетом Міністрів України.
Про втрату або викрадення документа на території України заявник (батьки особи, яка не досягла чотирнадцятирічного віку, або інші її законні представники, представники закладів, які виконують функції опікунів чи піклувальників над особою) зобов`язаний у порядку і строки, визначені законодавством, повідомити уповноваженому суб`єкту, який здійснив видачу документа, та органам Національної поліції, якщо інше не передбачено цим Законом. Про втрату або викрадення документа, що дає право особі на виїзд з України та в`їзд в Україну, за кордоном заявник зобов`язаний повідомити компетентним органам іноземної держави та ЗДУ за місцем перебування, яка протягом доби інформує уповноваженого суб`єкта, який видав документ, центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері захисту державного кордону України, Національне центральне бюро Інтерполу в Україні із зазначенням внесеної до документа інформації.
Відповідно до частини 7 статті 16 Закону №5492-VI уповноважений суб`єкт, якщо інше не передбачено цим Законом, має право відмовити заявникові в оформленні (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміні, видачі документа виключно у разі, якщо:
1) за оформленням (у тому числі замість втраченого або викраденого), обміном, видачею документа звернувся заявник, який не досяг шістнадцятирічного віку (чотирнадцятирічного віку - для паспорта громадянина України), або представник особи, який не має документально підтверджених повноважень на отримання документа;
2) заявник вже отримав документ такого типу, який є дійсним на день звернення (крім випадків, передбачених частиною другою цієї статті);
3) заявник не подав усіх визначених законодавством документів, необхідних для оформлення і видачі документа, та не усунув у встановлений строк виявлені недоліки
4) дані, отримані з бази даних розпорядника Реєстру, наявних державних та єдиних реєстрів, інших інформаційних баз, що перебувають у власності держави або підприємств, установ та організацій, не підтверджують інформацію, надану заявником;
5) оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін, видача документа не належать до компетенції уповноваженого суб`єкта;
6) у разі смерті заявника або оголошення його померлим.
У рішенні про відмову у видачі документа, яке доводиться до відома заявника у порядку і строки, встановлені законодавством, мають зазначатися підстави для відмови та порядок його оскарження. Особа має право повторно звернутися до уповноваженого суб`єкта із заявою у разі зміни або усунення обставин, які були підставою для прийняття рішення про відмову у видачі документа.
Рішення про відмову у видачі документа може бути оскаржено в адміністративному порядку відповідно до Закону України "Про адміністративну процедуру" з урахуванням особливостей, визначених цим Законом, або до адміністративного суду.
Відповідно до частини четвертої статті 21 Закону № 5492-VI паспорт громадянина України виготовляється у формі картки, що містить безконтактний електронний носій.
Перелік інформації, яка вноситься до паспорта громадянина України, визначено у частині сьомій статті 21 Закону № 5492-VI, відповідно до якої містить: 1) назва держави; 2) назва документа; 3) ім`я особи; 4) стать; 5) громадянство; 6) дата народження; 7) унікальний номер запису в Реєстрі; 8) номер документа; 9) дата закінчення строку дії документа; 10) дата видачі документа; 11) уповноважений суб`єкт, що видав документ (код); 12) місце народження; 13) відцифрований образ обличчя особи; 14) відцифрований підпис особи; 15) податковий номер (реєстраційний номер облікової картки платника податків з Державного реєстру фізичних осіб - платників податків) або повідомлення про відмову від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків (для фізичних осіб, які через свої релігійні переконання відмовляються від прийняття реєстраційного номера облікової картки платника податків та офіційно повідомили про це відповідний контролюючий орган). У разі наявності повідомлення про відмову від реєстраційного номера облікової картки платника податків проставляється слово "відмова".
Таким чином, безконтактний електронний носій паспорта громадянина України нового зразка містить відцифровані персональні данні особи.
Відповідно до пунктів 1 та 3 Положення №2503-ХІІ (у редакції на час виникнення спірних правовідносин) паспорт громадянина України є документом, що посвідчує особу власника та підтверджує громадянство України. Паспорт дійсний для укладання цивільно-правових угод, здійснення банківських операцій, оформлення доручень іншим особам для представництва перед третьою особою лише на території України, якщо інше не передбачено міжнародними договорами України.
Документом, що посвідчує особу громадянина України за кордоном і при перетинанні державного кордону України, є паспорт громадянина України для виїзду за кордон або дипломатичний і службовий паспорти, посвідчення особи моряка і проїзний документ дитини. Ці документи виготовляються і оформляються відповідно до положень, що затверджуються Кабінетом Міністрів України на підставі рекомендацій Міжнародної організації цивільної авіації (IKAO, Doc. N 9303).
Бланки паспортів виготовляються у вигляді паспортної книжечки або паспортної картки за єдиними зразками, що затверджуються Кабінетом Міністрів України.
Терміни впровадження паспортної картки визначаються Кабінетом Міністрів України у міру створення державної автоматизованої системи обліку населення.
Згідно із пунктом 12, 13 Положення №2503-ХІІ видача та обмін паспорта провадиться у місячний термін за місцем постійного проживання громадянина. Для одержання паспорта громадянин подає: заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; свідоцтво про народження; дві фотокартки розміром 35 х 45 мм; у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України.
25.03.2015 року Кабінетом Міністрів України було прийнято постанову №302 "Про затвердження зразка бланка, технічного опису та Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України" (далі - Постанова №302).
Постановою Кабінету Міністрів України від 26.10.2016 №745 (далі - Постанова №745), яка набрала чинності з 01.11.2016, внесено зміни до Постанови №302, і з цієї ж дати паспорт громадянина України оформляється у формі картки з безконтактним електронним носієм з використанням бланка, затвердженого Постановою №302.
Згідно з підпунктом 1 пункту 7 Порядку оформлення, видачі, обміну, пересилання, вилучення, повернення державі, знищення паспорта громадянина України, затвердженого Постановою №302, оформлення (у тому числі замість втраченого або викраденого), обмін та видача паспорта здійснюються особі, яка досягла 14-річного віку, - на підставі заяви-анкети, поданої нею особисто.
Пунктом 46 Постанови №302 встановлено, що заявник для оформлення паспорта замість втраченого або викраденого подає такі документи:
1) заяву встановленого МВС зразка про втрату або викрадення паспорта зразка 1994 року (далі - заява про втрату паспорта);
2) витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (у разі викрадення паспорта на території України), а в разі подання документів до розміщеного за межами України відокремленого підрозділу - документ (протокол, довідку тощо), що підтверджує факт звернення особи з приводу викрадення паспорта (у разі викрадення паспорта на території країни перебування), виданий компетентними органами держави перебування, з перекладом на українську мову, засвідченим в установленому порядку;
2-1) відомості про задеклароване/зареєстроване місце проживання, зняту із задекларованого/зареєстрованого місця проживання або про відсутність таких відомостей (за наявності - витяг з реєстру територіальної громади, е-паспорт, е-паспорт для виїзду за кордон, паспорт зразка 1994 року);
3) посвідчення про взяття на облік бездомних осіб (для бездомних осіб);
5) рішення суду про встановлення особи (для особи, якій було відмовлено в оформленні паспорта відповідно до підпункту 6 пункту 100 цього Порядку);
6) документ, що посвідчує особу законного представника/ уповноваженої особи, та документ, що підтверджує повноваження особи як законного представника/уповноваженої особи;
7) документи, що підтверджують сплату адміністративного збору, або оригінал документа про звільнення від його сплати. Оригінал документа про звільнення від сплати адміністративного збору повертається заявнику, а до заяви-анкети додається його копія, засвідчена працівником територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта шляхом проставлення відмітки “Згідно з оригіналом” та підпису із зазначенням його посади, прізвища, ініціалів та дати;
8) документи, що підтверджують відомості для внесення додаткової змінної інформації до безконтактного електронного носія та у паспорт (за наявності таких документів):
про народження дітей - свідоцтва про народження дітей;
про шлюб і розірвання шлюбу - свідоцтво про шлюб, свідоцтво про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, або виданий компетентними органами іноземної держави документ, який згідно з її національним законодавством підтверджує відповідний факт;
про зміну імені - свідоцтво про зміну імені, свідоцтво про народження, свідоцтво про шлюб, свідоцтво про розірвання шлюбу, рішення суду про розірвання шлюбу, яке набрало законної сили, або виданий компетентними органами іноземної держави документ, який згідно з її національним законодавством підтверджує відповідний факт;
документ, що засвідчує реєстрацію в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків з даними про РНОКПП, або повідомлення про відмову від його прийняття, або дані про РНОКПП, внесені до паспорта або свідоцтва про народження. Особа може пред`явити копію документа, що засвідчує реєстрацію особи в Державному реєстрі фізичних осіб - платників податків, у тому числі в електронній формі, за умови наявності в територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта технічної можливості провести перевірку відповідності реєстраційних даних особи даним Державного реєстру фізичних осіб - платників податків в електронній формі технічними засобами електронних комунікацій з використанням технічного та криптографічного захисту інформації відповідно до вимог законодавства з питань захисту інформації;
9) одну фотокартку розміром 10 х 15 сантиметрів для внесення відцифрованого образу обличчя особи шляхом сканування із застосуванням засобів Реєстру - для оформлення паспорта особі, яка не може самостійно пересуватися та самообслуговуватися через наявність порушення функцій організму, що підтверджується, у тому числі висновком закладу охорони здоров`я чи іншою медичною документацією, оформленою в установленому порядку, або особі, яка відбуває покарання в установах виконання покарань або стосовно якої обрано запобіжний захід у вигляді тримання під вартою, або яка перебуває на тривалому стаціонарному лікуванні в закладах МОЗ закритого типу (в разі потреби);
10) паспорт громадянина України для виїзду за кордон, у тому числі строк дії якого закінчився (для особи, яка постійно проживає за кордоном, або яка постійно проживала за кордоном та повернулася на постійне проживання в Україну);
11) заява про зняття з консульського обліку.
Відповідно до пункту 24 Постанови №302 працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта під час приймання документів від заявника перевіряє повноту поданих заявником документів, зазначених у пунктах 35, 46 і 69 цього Порядку, відповідність їх оформлення вимогам законодавства.
У разі виявлення факту подання документів не в повному обсязі або подання документів, оформлення яких не відповідає вимогам законодавства, працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, не пізніше трьох робочих днів з дня реєстрації заяви-анкети приймає рішення про залишення заяви-анкети без руху та підписує повідомлення про залишення заяви-анкети без руху. Повідомлення про залишення заяви-анкети без руху із зазначенням виявлених недоліків з посиланням на порушені вимоги законодавства, способи та строки усунення недоліків, способи, порядок та строки оскарження рішення про залишення заяви без руху вручається заявнику (за можливості) або надсилається на адресу електронної пошти заявника (у разі наявності електронної пошти та/або технічної можливості для надсилання) або засобами поштового зв`язку. Факт особистого отримання повідомлення підтверджується підписом заявника в реєстрі вихідної кореспонденції або електронним підтвердженням про доставку повідомлення, а у разі надсилання засобами поштового зв`язку таке повідомлення вважається врученим заявнику через п`ять календарних днів з дати його відправлення. У разі прийняття рішення про залишення заяви-анкети, прийнятої уповноваженим суб`єктом, без руху територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС не пізніше наступного робочого дня після прийняття такого рішення надсилає уповноваженому суб`єкту супровідним листом письмове повідомлення про залишення заяви-анкети без руху з метою його подальшого вручення заявнику. У разі усунення заявником виявлених недоліків протягом 30 календарних днів заява-анкета вважається поданою в день її первинного подання. При цьому строк розгляду заяви-анкети продовжується на строк залишення її без руху. (п. 34 Постанови №302).
Пунктом 48 Постанови №302 передбачено, що працівник територіального органу/територіального підрозділу ДМС, на якого згідно з його службовими обов`язками покладаються функції з оформлення паспорта, вчиняє дії, передбачені пунктами 24-29, 32-34 цього Порядку, і приймає до розгляду заяву-анкету та додані до неї документи.
Відповідно до пункту 101 Постанови №302 у рішенні про відмову в оформленні або видачі паспорта, яке приймається територіальним органом/територіальним підрозділом ДМС, зазначаються підстави відмови та порядок його оскарження. Таке рішення формується засобами Реєстру та підписується шляхом накладення кваліфікованого електронного підпису. У разі відсутності технічної можливості накласти кваліфікований електронний підпис рішення оформлюється у паперовій формі, підписується власноруч з дотриманням вимог законодавства та сканується до заяви-анкети до відомчої інформаційної системи. Рішення про відмову в оформленні або видачі паспорта вручається заявнику або надсилається йому не пізніше наступного робочого дня з дня прийняття такого рішення рекомендованим листом з повідомленням про вручення або на адресу електронної пошти заявника (за умови надання такої адреси заявником та/або наявності технічної можливості). Факт особистого отримання рішення підтверджується підписом заявника в реєстрі вихідної кореспонденції, відповідному повідомленні про вручення або електронним підтвердженням про доставку повідомлення. У разі подання заяви-анкети через уповноваженого суб`єкта територіальний орган/територіальний підрозділ ДМС надсилає таке рішення до уповноваженого суб`єкта для подальшого вручення заявнику. Факт особистого отримання рішення заявником підтверджується підписом заявника на відповідному документі або у спосіб, встановлений абзацом третім цього пункту. Документи про направлення рішення про відмову в оформленні або видачі паспорта та підтвердження факту його отримання заявником скануються та вносяться до відомчої інформаційної системи. Заявник має право повторно звернутися до територіального органу/територіального підрозділу ДМС, уповноваженого суб`єкта в разі зміни або усунення обставин, у зв`язку з якими йому було відмовлено в оформленні або видачі паспорта.
Пунктом 131 Постанови №132 передбачено, що до безконтактного електронного носія, що міститься у паспорті, вноситься така інформація, зокрема: біометричні дані, параметри особи (відцифрований образ обличчя особи, відцифрований підпис особи, відцифровані відбитки пальців рук (за згодою особи).
Постановою Кабінету Міністрів України від 03.04.2019 №398 (далі Постанова №398) було внесено зміни до пункту 3 Постанови №302, доповнивши його абзацом такого змісту: "Державна міграційна служба до законодавчого врегулювання питання завершення оформлення та видачі паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснює оформлення та видачу таких паспортів у порядку, встановленому Міністерством внутрішніх справ, громадянам України, щодо яких прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання Державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року."
Наказом Міністерства внутрішніх справ України від 06.06.2019 №456, зареєстрованим у Міністерстві юстиції України 14.06.2019 за №620/33591, було затверджено Тимчасовий порядок оформлення і видачі паспорта громадянина України.
Згідно з пунктом 1 Тимчасового порядку №456 цей Тимчасовий порядок, розроблений відповідно до Постанови №302, Постанови №398, Положення №2503-XII, визначає порядок подання документів, їх розгляду і прийняття рішення про оформлення та видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року (далі - паспорт) особі, щодо якої прийнято рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року (далі - рішення суду), засвідчене в установленому законодавством порядку.
Відповідно до вимог пункту 2 Тимчасового порядку №456 паспорт оформлюється з використанням бланка паспорта громадянина України зразка, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 04.06.1994 №353 "Про затвердження зразка бланка паспорта громадянина України".
Розділом VІ Тимчасового порядку №456 визначено процедуру видачі паспорту замість утраченого або украденого.
Так, пунктом 1 розділу VI Тимчасового порядку №456 встановлено, що для оформлення паспорта замість втраченого або викраденого заявник подає: 1) заяву про втрату/викрадення паспорта (далі - заява про втрату паспорта) за зразком, наведеним у додатку 5 до цього Тимчасового порядку; 2) рішення суду; 3) заяву; 4) дві (три - у разі одержання втраченого паспорта в іншому територіальному підрозділі ДМС) фотокартки розміром 3,5 x 4,5 см; 5) платіжний документ з відміткою банку про сплату державного мита або оригінал документа про звільнення від його сплати (у разі втрати паспорта); 6) витяг з Єдиного реєстру досудових розслідувань (у разі викрадення паспорта на території України); 7) довідку про взяття на облік внутрішньо переміщеної особи (для внутрішньо переміщених осіб); 8) посвідчення про взяття на облік бездомної особи, видане відповідним центром обліку бездомних осіб (для бездомних осіб).
У разі оформлення паспорта замість втраченого/викраденого, оформленого територіальним підрозділом ДМС, який припинив свою діяльність або тимчасово не здійснює свої повноваження, заявник додатково подає всі наявні документи, у тому числі документи, що містять фотозображення особи. Для оформлення паспорта замість втраченого/викраденого, рішення суду не подається, якщо паспорт, який було втрачено/викрадено оформлювався на підставі рішення суду.
Отже, чинне законодавство передбачає можливість оформлення паспорта громадянина України замість втраченого або викраденого, яке реалізовується особою шляхом подання до органу міграційної служби відповідної заяви.
За встановлених обставин цієї справи 20.09.2025 р. ОСОБА_1 звернулася із заявою до Відділу №14 у м.Кам`янському ГУ ДМС у Дніпропетровській області з проханням оформити та видати паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України від 26.06.1992 року № 2503-ХІІ у зв`язку з втратою паспорта громадянина України серії НОМЕР_1 . 
До заяви в якості додатків було долучено: заяву про втрату паспорта, заяву про видачу паспорта за Формою, встановленою МВС України, дві фотокартки розміром 3.5 х 4.5 см, копію втраченого паспорта, копію свідоцтва про народження (оригінал пред`явлений), копію пенсійного посвідчення інваліда 2 групи.
Так, у заяві позивач наголосила, що вона не дає згоду на збір і обробку персональних даних. Категорично забороняє передачу будь-яких даних про себе до Єдиного державного демографічного реєстру; забороняє формування по відношенню до неї УНЗР - унікального номера запису в Реєстрі (будь-яких інших ідентифікаторів: цифрових, штрих-кодових, QR-кодових, біометричних тощо); забороняє використання будь-яких засобів ЄДДР.
У даному випадку, подана позивачем заява про видачу паспорта громадянина України зразка 1994 року у формі книжечки обумовлена відмовою отримувати паспорт громадянина України з безконтактним електронним носієм, а додані до цієї заяви документи давали можливість відповідачу прийняти рішення по суті звернення.
Разом з тим, Відділом №14 у м.Кам`янському ГУ ДМС у Дніпропетровській області за вих. №1222-2319/1222.1.4-25 від 10.10.2025 було розглянуто вищезазначену заяву ОСОБА_1 і надано лист-відповідь щодо порядку оформлення та видачі паспорта громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року.
Так, у листі зазначено, що з метою документування паспортом громадянина України зразка 1994 року необхідно звернутись до територіального підрозділу ДМС та надати документи перелік яких визначено розділом VI Тимчасового порядку, зокрема: заяву про втрату/викрадення паспорта; рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання ДМС оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року, засвідчене в установленому законодавством порядку; заяву про видачу паспорта, встановленого зразка; дві фотокартки розміром 3,5 х 4,5 см; платіжний документ з відміткою банку про сплату державного мита або оригінал документа про звільнення від його сплати (у разі втрати паспорта, обміну за бажанням або за непридатністю).
Велика Палата Верховного Суду у зразковій справі №806/3265/17 дійшла висновку, що згідно зі статті 6 Закону України "Про захист персональних даних", мета обробки персональних даних має бути сформульована в законах, інших нормативно-правових актах, положеннях, установчих чи інших документах, які регулюють діяльність володільця персональних даних, та відповідати законодавству про захист персональних даних.
Обробка персональних даних здійснюється для конкретних і законних цілей, визначених за згодою суб`єкта персональних даних, або у випадках, передбачених законами України, у порядку, встановленому законодавством. Не допускається обробка даних про фізичну особу, які є конфіденційною інформацією, без її згоди, крім випадків, визначених законом, і лише в інтересах національної безпеки, економічного добробуту та прав людини.
Водночас, Велика Палата Верховного Суду звернула увагу, що законодавством не врегульовано питання щодо наслідків відмови особи від обробки її персональних даних, тобто фактично відсутня будь-яка альтернатива такого вибору, що в свою чергу обумовлює неякість закону та порушення конституційних прав такої особи.
Реалізація державних функцій має здійснюватися без примушення людини до надання згоди на обробку персональних даних, їх обробка повинна здійснюватися, як і раніше, в межах і на підставі тих законів і нормативно-правових актів України, на підставі яких виникають правовідносини між громадянином та державою. При цьому, згадані технології не повинні бути безальтернативними і примусовими. Особи, які відмовилися від обробки їх персональних даних, повинні мати альтернативу - використання традиційних методів ідентифікації особи.
Також, за висновком Великої Палати Верховного Суду норми Закону №5492-VI на відміну від норм Положення №2503-XII (теж діючого на момент виникнення правовідносин) не тільки звужують, але фактично скасовують право громадянина на отримання паспорту у вигляді паспортної книжечки без безконтактного електронного носія персональних даних, який містить кодування його прізвища, ім`я та по-батькові та залишають тільки право на отримання паспорта громадянина України, який містить безконтактний електронний носій, що є безумовним порушенням вимог ст. 22 Конституції України, яка забороняє при прийнятті нових законів або внесенні змін до чинних законів звуження змісту та обсягу існуючих прав і свобод.
Позбавлення особи можливості отримання паспорта у традиційній формі - у вигляді книжечки, і спричинені цим побоювання окремої суспільної групи, що отримання паспорта у вигляді ID-картки може спричинити шкоду приватному життю, становить втручання держави, яке не було необхідним у демократичному суспільстві, і воно є непропорційним цілям, які мали б бути досягнуті без покладення на особу такого особистого надмірного тягаря.
Законодавець, приймаючи Закон №1474-VIII, яким внесено зміни до Закону №5492-VI, не дотримав вимог, за якими такі зміни повинні бути зрозумілими і виконуваними, не мати подвійного тлумачення, не звужувати права громадян у спосіб, не передбачений Конституцією України та не допускати жодної дискримінації у залежності від часу виникнення правовідносин з отриманням паспорта громадянина України. Відтак, дії відповідача щодо відмови позивачу видати паспорт громадянина України у формі книжечки визнані Великою Палатою Верховного Суду у вказаній зразковій справі протиправними.
У цій же постанові Велика Палата Верховного Суду вказала, що висновки у цій зразковій справі належить застосовувати в адміністративних справах щодо звернення осіб до суду з позовом до територіальних органів ДМС України з вимогами видати паспорт громадянина України у формі книжечки, у зв`язку з ненаданням особою згоди на обробку персональних даних, відповідно до Положення №2503-XII.
У ст. 8 Конвенції про захист осіб у зв`язку з автоматизованою обробкою персональних даних, ратифікованій Законом України від 06 липня 2010 року № 2438-VI, зазначено: «Будь-якій особі надається можливість: a) з`ясувати існування файлу персональних даних для автоматизованої обробки, його головні цілі, а також особу та постійне місце проживання чи головне місце роботи контролера файлу; б) отримувати через обґрунтовані періоди та без надмірної затримки або витрат підтвердження або спростування факту зберігання персональних даних, що її стосуються, у файлі даних для автоматизованої обробки, а також отримувати такі дані в доступній для розуміння формі; c) вимагати у відповідних випадках виправлення або знищення таких даних, якщо вони оброблялися всупереч положенням внутрішнього законодавства, що запроваджують основоположні принципи, визначені у ст. 5 і 6 цієї Конвенції; …».
За сталою практикою ЄСПЛ, першою умовою виправданості втручання у права, гарантоване ст. 8 Конвенції, є те, що воно має бути передбачене законом, причому тлумачення терміну «закон» є автономним, та до якості «закону» ставляться певні вимоги (див. рішення ЄСПЛ у справі «Толстой-Милославський проти Сполученого Королівства» (Tolstoy Miloslavsky v. the United Kingdom) від 13 липня 1995 року, заява № 18139/91, п. 37) Під терміном «закон» … слід розуміти як норми, встановлені писаним правом, так і правила, що сформувалися у прецедентному праві. Закон має відповідати якісним вимогам, насамперед, вимогам «доступності» та «передбачуваності».
Отже, аналізуючи обставини справи та норми чинного законодавства, беручи до увагу правову позицію Верховного Суду у справах цієї категорії, суд вважає, що Відділом №14 у місті Кам`янському Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області було протиправно відмовлено у видачі ОСОБА_1 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-XII.
Щодо доводів відповідача в частині неповноти поданих документів для оформлення і видачі позивачу паспорта зразка 1994 року у вигляді паспортної книжечки відповідно до Положення №2503-ХІІ згідно з Тимчасовим порядком № 456, то це стосується лише тих випадків, коли оформлення та видача паспорта громадянина України зразка 1994 року здійснюється особі, щодо якої прийнято рішення суду, яке набрало законної сили, про зобов`язання державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року, засвідчене в установленому законодавством порядку.
Разом із тим, як вказувалося вище, пункт 13 Положення № 2503-ХІІ визначає, що для одержання паспорта громадянин подає: (1) заяву за формою, встановленою Міністерством внутрішніх справ України; (2) свідоцтво про народження; (3) дві фотокартки розміром 35 х 45 мм; (4) у необхідних випадках - документи, що підтверджують громадянство України.
Форма такої заяви, зазначеної у підпункті 1 пункті 13 Положення № 2503-ХІІ, була затверджена наказом Міністерства внутрішніх справ України № 320 від 13.04.2012 "Про затвердження порядку оформлення і видачі паспорта громадянина України", а саме Додаток 1. Однак вказаний наказ втратив чинність на підставі наказу цього ж Міністерства від 01.03.2018 №161. На сьогодні немає іншого зразка форми про видачу паспорта громадянина України, встановленого Міністерством внутрішніх справ України для реалізації пункту 13 Положення №2503-ХІІ.
Водночас, наказ Міністерства внутрішніх справ України №456 від 06.06.2019 "Про затвердження Тимчасового порядку оформленні і видачі паспорта громадянина України" хоч і містить форму заяви про видачу паспорта громадянина України (додаток 1), проте цей наказ, виходячи із його суті і змісту, не може бути застосовано у спірних правовідносинах, оскільки на дату подання документів відсутнє на користь заявника рішення суду, що набрало законної сили, про зобов`язання державної міграційної служби оформити та видати паспорт громадянина України зразка 1994 року.
Наведене свідчить, що відповідачем помилково застосовано до спірних правовідносин Тимчасовий порядок №456 та не застосовано до них Положення №2503-ХІІ.
Щодо обраного способу захисту порушеного права.
Так, позивач оскаржує відмову Відділу № 14 у місті Кам`янському Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області у видачі ОСОБА_1 замість втраченого паспорта громадянина України у формі книжечки паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-XII.
Як зазначалося вище, у відповідь на заяву позивача, Відділом №14 у м.Кам`янському ГУ ДМС у Дніпропетровській області за вих. №1222-2319/1222.1.4-25 від 10.10.2025 було розглянуто вищезазначену заяву ОСОБА_1 і надано лист-відповідь щодо порядку оформлення та видачі паспорта громадянина України у формі книжечки зразка 1994 року.
Суд зазначає, що лист є відповіддю, наданою державним органом відповідно до вимог Закону України "Про звернення громадян", та не містить в собі ознак ані нормативного акта, ані акта індивідуальної дії, а тому не є рішенням суб`єкта владних повноважень.
При цьому, до адміністративного суду вправі звернутися кожна особа, яка вважає, що її право чи охоронюваний законом інтерес порушено, оскільки підставою для звернення особи до суду з позовом є її суб`єктивне уявлення, особисте переконання в порушенні прав чи свобод. Однак обов`язковою умовою здійснення такого захисту судом є об`єктивна наявність відповідного порушення права або законного інтересу саме позивача. При цьому, неодмінною ознакою порушення права особи є зміна стану суб`єктивних прав та обов`язків, тобто припинення можливості чи неможливість реалізації її законного права та\або виникнення додаткового обов`язку.
Відповідно до частини 2 статті 9 КАС України, суд розглядає адміністративні справи не інакше як за позовною заявою, поданою відповідно до цього Кодексу, в межах позовних вимог. Суд може вийти за межі позовних вимог, якщо це необхідно для ефективного захисту прав, свобод, інтересів людини і громадянина, інших суб`єктів у сфері публічно-правових відносин від порушень з боку суб`єктів владних повноважень.
На підставі зазначеного, з метою повного захисту прав, свобод та інтересів позивача, суд вважає за необхідне вийти за межі позовних вимог і визнати протиправними дії Відділу № 14 у місті Кам`янському Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області щодо відмови у видачі ОСОБА_1 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-XII.
Щодо позовних вимог про зобов`язання Відділу № 14 у місті Кам`янському Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області оформити та видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ.
В Україні визнається і діє принцип верховенства права, Конституція України має найвищу юридичну силу, її норми є нормами прямої дії, а тому органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України (стаття 8, частина 2 статті 19 Основного Закону України).
Громадяни мають бути впевненими у своїх законних очікуваннях, а також в тому, що набуте ними на підставі чинного законодавства право, його зміст та обсяг буде ними реалізовано. Тобто, набуте право не може бути скасоване чи звужене (правові позиції Конституційного Суду України в рішеннях від 22.09.2005 №5-рп/2005, від 29.06.2010 №17-рп/2010, від 22.12.2010 №23-рп/2010, від 11.10.2011 №10-рп/2011).
Аналіз прецедентної практики Європейського суду з прав людини дає підстави для формування позиції, що при вирішенні питань щодо порушення державами учасницями Ради Європи положень Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод та протоколів до неї велика увага акцентується на дотриманні державною принципу "правомірних або законних очікувань" та захисту прав людини через призму цього принципу.
Ефективний засіб правого захисту у розумінні статті 13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату. Прийняття рішень, які не призводять безпосередньо до змін в обсязі прав та забезпечення їх примусової реалізації, не відповідає розглядуваній міжнародній нормі.
У пункті 145 рішення від 15.11.1996 у справі “Чахал проти Об`єднаного Королівства” (Chahal v. The United Kingdom, (22414/93) [1996] ECHR 54) Європейський суд з прав людини зазначив, що згадана норма гарантує на національному рівні ефективні правові засоби для здійснення прав і свобод, що передбачаються Конвенцією, незалежно від того, яким чином вони виражені в правовій системі тієї чи іншої країни.
Засіб захисту, що вимагається зазначеною статтею повинен бути ефективним як у законі, так і на практиці, щоб його використання не було ускладнене діями або недоглядом органів влади відповідної держави (п. 75 рішення Європейського суду з прав людини у справі “Афанасьєв проти України” від 05.04.2005 (заява № 38722/02).
Таким чином, ефективний засіб правого захисту у розумінні ст.13 Конвенції повинен забезпечити поновлення порушеного права і одержання особою бажаного результату.
З урахуванням викладеного, суд приходить до висновку, що належним способом захисту порушених прав та інтересів позивача буде зобов`язання Відділу № 14 у місті Кам`янському Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області оформити та видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ.
Решта доводів висновків суду по суті позовних вимог не спростовують. 
Слід зазначити, що згідно практики Європейського суду з прав людини та зокрема, рішення у справі «Серявін та інші проти України» від 10 лютого 2010 року, заява 4909/04, відповідно до п.58 якого суд повторює, що згідно з його усталеною практикою, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (рішення у справі Руїс Торіха проти Іспанії від 9 грудня 1994 року, серія A, № 303-A, п.29).
В пункті 42 рішення Європейського суду з прав людини у справі «Бендерський проти України» від 15 листопада 2007 року, заява № 22750/02, зазначено, що відповідно до практики, яка відображає принцип належного здійснення правосуддя, судові рішення мають у достатній мірі висвітлювати мотиви, на яких вони базуються. Межі такого обов`язку можуть різнитися залежно від природи рішення та мають оцінюватися в світлі обставин кожної справи.
Відповідно до частини 2 статті 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень, адміністративні суди перевіряють: чи прийняті (вчинені) вони на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України; з використанням повноважень з метою, з якою це повноваження надано; обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії): безсторонньо (неупереджено); добросовісно; розсудливо; з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи несправедливій дискримінації; пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Частиною 1 статті 6 КАС України передбачено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави.
Згідно з частиною 1 статті 9 КАС України розгляд і вирішення справ в адміністративних судах здійснюються на засадах змагальності сторін та свободи в наданні ними суду своїх доказів і у доведенні перед судом їх переконливості.
Відповідно до частини 1 статті 73 КАС України належними є докази, які містять інформацію щодо предмету доказування.
Згідно з частиною 2 статті 73 КАС України, предметом доказування є обставини, які підтверджують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше значення для розгляду справи і підлягають встановленню при ухваленні судового рішення.
Частиною 1 статті 77 КАС України визначено, що кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу.
Відповідно до приписів частини 2 статті 77 КАС України в адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Із заявлених позовних вимог, на підставі системного аналізу положень чинного законодавства України та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що викладені в позовній заяві доводи позивача є такими, що підлягають частковому задоволенню.
Вирішуючи питання розподілу судових витрат, суд зазначає наступне.
Оскільки позивач звільнений від сплати судового збору на підставі ч.1 ст.5 Закону України “Про судовий збір” та при зверненні до суду ним не були понесені судові витрати, відсутні підстави для стягнення судових витрат.
Керуючись ст.ст. 2, 9, 77, 78, 139, 241-246, 255, 262 Кодексу адміністративного судочинства України, суд,-
ВИРІШИВ:
Позовну заяву ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до відповідача-1: Відділу №14 у місті Кам`янському Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (51922, Дніпропетровська область, м. Кам`янське, вул. Архітектурна, буд. 10А), відповідача-2: Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області (код ЄДРПОУ 42552598, 49000, м. Дніпро, вул. В. Липинського, 7) про визнання протиправною відмови, зобов`язання вчинити певні дії, – задовольнити частково.
Визнати протиправними дії Відділу № 14 у місті Кам`янському Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області щодо відмови у видачі ОСОБА_1 паспорта громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 № 2503-XII.
Зобов`язати Відділ № 14 у місті Кам`янському Головного управління Державної міграційної служби України в Дніпропетровській області оформити та видати ОСОБА_1 паспорт громадянина України у формі книжечки відповідно до Положення про паспорт громадянина України, затвердженого Постановою Верховної Ради України від 26.06.1992 №2503-ХІІ.
У задоволенні іншої частини позовних вимог,- відмовити.
Звернути увагу учасників справи, що відповідно до частини 7 статті 18 Кодексу адміністративного судочинства України особам, які зареєстрували офіційні електронні адреси в Єдиній судовій інформаційно-телекомунікаційній системі, суд вручає будь-які документи у справах, в яких такі особи беруть участь, виключно в електронній формі шляхом їх направлення на офіційні електронні адреси таких осіб, що не позбавляє їх права отримати копію судового рішення у паперовій формі за окремою заявою.
Рішення суду набирає законної сили відповідно до вимог ст. 255 Кодексу адміністративного судочинства України та може бути оскаржене в порядку та строки, передбачені ст. ст. 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України.
Повний текст рішення складено та підписано 06.04.2026 року. 

Суддя О.М. Неклеса