Справа № 347/1193/25 
Провадження № 22-ц/4808/353/26
Головуючий у 1 інстанції ДРАЧ Д. С. 
Суддя-доповідач Барков В. М.

П О С Т А Н О В А
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

08 квітня 2026 року м. Івано-Франківськ

Івано-Франківський апеляційний суд в складі:
головуючого судді Баркова В. М.,
суддів:  Василишин Л. В.,
Максюти І. О.,
розглянувши в порядку письмового провадження апеляційну скаргу представника АТ КБ «Приватбанк» адвоката Рокетської Світлани Володимирівни на рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 22 грудня 2025 року у складі судді Драч Д. С., ухвалене у м. Косові Івано-Франківської області, у справі за позовом АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,

ВСТАНОВИВ:

У червні 2025 року позивач АТ КБ «Приватбанк» звернулося до суду із позовом до відповідача ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором про надання банківських послуг. Позовні вимоги були мотивовані тим, що 26 грудня 2020 року відповідач підписав Заяву про приєднання до Умов та Правил надання послуг шляхом використання OTP пароля. В подальшому відповідач виявив бажання отримати послугу «Кредит готівкою», у зв`язку з чим за допомогою OTP пароля підписав 08 листопада 2023 року Паспорт кредиту. Того ж дня між сторонами було укладено кредитний договір б/н про надання строкового кредиту у розмірі 52 700 грн. шляхом перерахування коштів на поточний рахунок позичальника на строк 36 місяців, зі сплатою відсотків за користування кредитними коштами у розмірі 18% річних. Додатково із відповідачем за допомогою OTP пароля підписаний Графік кредиту.
У зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору щодо повернення кредитних коштів, з урахуванням внесених коштів на погашення заборгованості у відповідача виникла заборгованість, яка станом на 19 травня 2025 року складає 43 831,16 грн., з яких: 39 524,99 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 4 306,17 грн. – заборгованість за нарахованими відсотками.
Посилаючись на вищенаведене, АТ КБ «Приватбанк» просило стягнути з відповідача заборгованість за кредитним договором про надання банківських послуг б/н від 08 листопада 2023 року станом на 19 травня 2025 року у вищевказаному розмірі, а також 2 422,40 грн. судового збору.
Рішенням Косівського районного суду Івано-Франківської області від 22 грудня 2025 року позов АТ КБ «Приватбанк» задоволено частково. Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 08 листопада 2023 року станом на 19 травня 2025 року в сумі 39 524, 99 грн. та судовий збір в сумі 2 184,52 грн.
У апеляційній скарзі на зазначене рішення суду представник АТ КБ «Приватбанк» адвокат Рокетська С. В., посилаючись на порушення судом норм матеріального та процесуального права, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення про задоволення позовних вимог у повному обсязі.
Представник позивача не погоджується із висновком суду першої інстанції про те, що підписана сторонами анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг не містить інформації яку саме картку виявив бажання оформити позичальник, а тому нарахування відсотків за умовами певного виду кредитної карти «Універсальна» безпідставне, оскільки на підставі вищевказаної анкети-заяви відповідачу відкрито картковий рахунок та видано кредитну картку, на яку було встановлено початковий кредитний ліміт, що підтверджується Довідкою про зміну умов кредитування та обслуговування картрахунку та Випискою по рахунку.
Судом першої інстанції не враховано, що для отримання доступу до рахунку та використання кредитного ліміту ОСОБА_1 отримав кредитну карту № НОМЕР_1 зі строком дії – 06/22, тип – Універсальна GOLD, що підтверджується випискою по рахунку.
Адвокат Рокетська С. В. зауважує, що відповідач після отримання картки за умовами укладеного з Банком договору здійснив дії щодо проведення її активації, користувався карткою, а також отримував кредитні кошти з власної ініціативи. Активація ОСОБА_1 картки та користування картковим рахунком свідчать про укладення сторонами кредитного договору, що підтверджується розрахунком заборгованості, випискою по рахункам відповідача.
Представник скаржника вказує на те, що Банком надані до суду саме первісні бухгалтерські документи про видачу та сплату коштів за кредитним договором, які є належними доказами заборгованості відповідача.
Крім того, представник АТ КБ «Приватбанк» звертає увагу суду на те, що у виписці по руху коштів чітко прослідковується, що відповідачу було встановлено кредитний ліміт, а також факти використання відповідачем грошей, а отже й отримання кредитної картки, оскільки проведення вказаних операцій є неможливим без наявності картки. При цьому, із виписки вбачається, що відповідач користувався кредитними коштами, а також частково сплачував заборгованість за договором.
Також представник скаржника вказує на те, що відповідачем розрахунок заборгованості не спростований, контррозрахунок не наданий, судово-економічні експертизи по справі не призначались.
Представник позивача також зауважує, що надання банком коштів шляхом встановлення кредитного ліміту підтверджує факт укладення між сторонами договору, який ніким не оспорений, а тому є всі законні підстави для стягнення заборгованості з відповідача в повному обсязі.
Відповідач ОСОБА_1 правом подачі відзиву на апеляційну скаргу АТ КБ «Приватбанк» не скористався, своїх заперечень щодо змісту і вимог апеляційної скарги до апеляційного суду не направляв. Відповідно до частини третьої статті 360 ЦПК України відсутність відзиву на апеляційну скаргу не перешкоджає перегляду рішення суду першої інстанції.
Згідно із статтею 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній та додатково поданими доказами, перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї.
Згідно з ч. 1 ст. 368 ЦПК України справа розглядається судом апеляційної інстанції за правилами, встановленими для розгляду справи в порядку спрощеного позовного провадження, з особливостями, встановленими цією главою.
Відповідно до ч. 1 ст. 369 ЦПК України апеляційні скарги на рішення суду у справах з ціною позову менше тридцяти розмірів прожиткового мінімуму для працездатних осіб, крім тих, які не підлягають розгляду в порядку спрощеного позовного провадження, розглядаються судом апеляційної інстанції без повідомлення учасників справи.
Частиною 13 ст. 7 ЦПК України визначено, що розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження за наявними в справі матеріалами, якщо цим Кодексом не передбачено повідомлення учасників справи. У такому випадку судове засідання не проводиться.
Враховуючи категорію справи та ціну позову, розгляд справи здійснюється в порядку письмового провадження без повідомлення учасників справи.
Заслухавши суддю-доповідача, дослідивши матеріали справи та обговоривши доводи апеляційної скарги, колегія суддів вважає, що апеляційну скаргу необхідно задовольнити з наступних підстав.
Частково задовольняючи позовні вимоги АТ КБ «Приватбанк», суд першої інстанції прийшов до висновків, що у зв`язку із неналежним виконанням умов кредитного договору щодо повернення кредитних коштів у відповідача ОСОБА_1 виникла заборгованість за тілом кредиту, яка підлягає стягненню на користь позивача у розмірі 39 524,99 грн. Відмовляючи в задоволенні вимоги про стягнення з відповідача заборгованості за відсотками за користування кредитом у розмірі 4 306,17 грн., суд першої інстанції зазначив, що позичальник не підписав жодного документу, який би обумовлював порядок та умови нарахування і сплати процентів та штрафних санкцій, а підписана сторонами анкета-заява про приєднання до Умов і Правил надання банківських послуг не містить інформації, яку саме картку виявив бажання оформити позичальник, тому нарахування відсотків за умовами певного виду кредитної карти «Універсальна» безпідставне.
З цим висновками суду першої інстанції колегія суддів не погоджується з огляду на таке.
Критерії оцінки правомірності оскаржуваного судового рішення визначені в статті 263 ЦПК України, відповідно до яких судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Судове рішення має відповідати завданню цивільного судочинства, визначеному цим Кодексом. При виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування відповідних норм права, викладені в постановах Верховного Суду. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Зазначеним вимогам судове рішення суду в повній мірі не відповідає.
Судом першої інстанції встановлено і жодною із сторін не заперечується, що відповідач з 26 грудня 2020 року користується послугами АТ КБ «Приватбанк», що підтверджується Заявою про приєднання до Умов та Правил надання послуг (а.с. 32-46).
На підставі вказаної Заяви АТ КБ «Приватбанк» відкрило ОСОБА_1 картковий рахунок із кредитним лімітом, розмір якого не перевищує 50 000 грн. – для карт «Універсальна», 75 000 грн. – для карт «Універсальна Gold», зі строком кредитування 12 місяців з пролонгацією, зі сплатою 42,0 % річних - для карт «Універсальна», 40.8 % річних - для карт «Універсальна Gold».
В подальшому 08 листопада 2023 року між сторонами було підписано Паспорт споживчого кредиту «Кредит готівкою» та укладено Кредитний договір б/н шляхом його підписання OTP паролем, за умовами якого відповідачу було перераховано на поточний рахунок НОМЕР_2 кредитні кошти у розмірі 52 700 грн., на строк 36 місяців, із встановленням річної відсоткової ставки у розмірі 18 %. Додатково із Відповідачем за допомогою OTP пароля підписаний Графік платежів (а.с. 10-30).
Згідно довідки АТ КБ «Приватбанк» від 20 травня 2025 року про зміну умов кредитування та обслуговування кредитної картки оформленої на ОСОБА_1 , відповідачу 08 листопада 2023 року було видано кредитну картку НОМЕР_3 та змінено (встановлено) кредитний ліміт у розмірі 52 700 грн. (а.с.120).
Факт зарахування відповідачу кредитних коштів на картку НОМЕР_3 у розмірі 52 700 грн. та користування ними підтверджується також випискою за договором б/н за період 08 листопада 2023 року – 20 травня 2025 року (а.с. 119).
З долученого позивачем розрахунку заборгованості за договором кредиту б/н від 08 листопада 2023 року вбачається, що відповідач ОСОБА_1 частково здійснював повернення кредитних коштів у зв`язку з чим станом на 19 травня 2025 року у нього виникла заборгованість у розмірі 43 831,16 грн., з яких: 39 524,99 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 4 306,17 грн. – заборгованість за нарахованими відсотками (а.с. 117-118).
Відповідно до ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України, правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628 ЦК України, договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
Згідно зі ст. 526 ЦК України, зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 ЦК України, за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірах та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти (частина перша статті 1048 ЦК України).
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним (стаття 1055 ЦК України).
Правові відносини у сфері електронної комерції під час вчинення електронних правочинів в Україні регулюються Законом України «Про електронну комерцію», який визначає організаційно-правові засади діяльності у сфері електронної комерції в Україні, встановлює порядок вчинення електронних правочинів із застосуванням інформаційно-телекомунікаційних систем та визначає права і обов`язки учасників відносин у сфері електронної комерції.
Відповідно до п. 5 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір – домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Згідно ст. 7, 8 Закону України «Про електронну комерцію», продавець (виконавець, постачальник) товарів, робіт, послуг в електронній комерції під час своєї діяльності та у разі поширення комерційного електронного повідомлення зобов`язаний забезпечити прямий, простий, стабільний доступ інших учасників відносин у сфері електронної комерції до інформації про себе, визначену законодавством, а покупець, який приймає (акцептує) пропозицію іншої сторони щодо укладення електронного договору, зобов`язаний повідомити про себе інформацію, необхідну для його укладення.
Права та обов`язки покупця (замовника, споживача) товарів, робіт, послуг у сфері електронної комерції визначаються законодавством України, зокрема Законом України «Про захист прав споживачів».
Згідно ст. 10 Закону України «Про електронну комерцію» електронні правочини вчиняються на основі відповідних пропозицій (оферт). Пропозиція укласти електронний договір (оферта) має містити істотні умови, передбачені законодавством для відповідного договору, і виражати намір особи, яка її зробила, вважати себе зобов`язаною у разі її прийняття (ст. 11 Закону).
Відповідно до ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною. Електронний договір вважається укладеним з моменту одержання особою, яка направила пропозицію укласти такий договір, відповіді про прийняття цієї пропозиції в порядку, визначеному частиною шостою цієї статті.
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому статтею 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею.
Електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Згідно ч. 12 ст. 11 Закону України «Про електронну комерцію», електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа. Електронні документи (повідомлення), пов`язані з електронним правочином, можуть бути подані як докази сторонами та іншими особами, які беруть участь у судовому розгляді справи.
Відповідно до ст. 12 Закону України «Про електронну комерцію», якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України «Про електронний цифровий підпис», за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Отже, вказана норма закону передбачає альтернативні дії, які свідчать про підписання електронного договору, серед яких його підписання одноразовим ідентифікатором.
Згідно з п. 6 ст. 3 Закону України «Про електронну комерцію», електронний підпис одноразовим ідентифікатором - дані в електронній формі у вигляді алфавітно-цифрової послідовності, що додаються до інших електронних даних особою, яка прийняла пропозицію (оферту) укласти електронний договір, та надсилаються іншій стороні цього договору.
У справі, що переглядається, доведено і відповідачем не заперечується сам факт укладення 08 листопада 2023 року кредитного договору, який був підписаний останнім за допомогою ОТР пароля, неналежне виконання останнім, як позичальником, кредитних зобов`язань, що призвело до виникнення заборгованості за кредитним договором.
Відповідно до частини першої статті 1048 ЦК України позикодавець має право на одержання від позичальника відсотків від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання відсотків встановлюються договором. Якщо договором не встановлений розмір відсотків, їх розмір визначається на рівні облікової ставки Національного банку України. У разі відсутності іншої домовленості сторін відсотки виплачуються щомісяця до дня повернення позики.
Згідно зі статтею 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі або речі, визначені родовими ознаками, у такій самій кількості, такого самого роду та такої самої якості, що були передані йому позикодавцем) у строк та в порядку, що встановлені договором. Договір позики є укладеним з моменту передання грошей або інших речей, визначених родовими ознаками.
Банк, пред`являючи вимоги про погашення кредиту, просив у тому числі, стягнути з відповідача заборгованість за відсотками, яка утворилась станом на 19 травня 2025 року.
Колегія суддів зауважує, що у п. 1 кредитного договору б/н від 08 листопада 2023 року сторони обумовили, що за користування кредитом позичальник сплачує 1,5% щомісячно від загальної суми кредиту, що становить 18% річних. Окрім того, п. 4 підписаного відповідачем Паспорту споживчого кредиту «Кредит готівкою» також було передбачено сплату позичальником аналогічної процентної ставки (а.с. 121-123).
Отже, сторони обумовили розмір процентної ставки за користування кредитом, а відповідач ОСОБА_1 , підписуючи вказані вище Паспорт та Договір, в яких зокрема, визначені умови й щодо сплати відсотків за користування кредитними коштами, їх розмір і порядок нарахування, погодився їх сплачувати.
З огляду на вищезазначене, висновок суду першої інстанції про те, що позичальник не підписав жодного документу, який би обумовлював порядок та умови нарахування і сплати процентів та штрафних санкцій є помилковим.
Згідно розрахунку заборгованості за договором б/н від 08 листопада 2023 року у ОСОБА_1 станом на 19 травня 2023 року наявна заборгованість у розмірі 43 831,16 грн., з яких: 39 524,99 грн. – заборгованість за тілом кредиту, 4 306,17 грн. – заборгованість за нарахованими відсотками, яка і підлягає стягненню з відповідача ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк».
Розмір заявленої банком заборгованості є арифметично правильним та відповідає умовам вказаного договору, тобто є належним та допустимим доказом утвореної заборгованості.
Відповідачем вказаного розрахунку під час розгляду справи у суді першої та апеляційної інстанцій також спростовано не було.
Відповідно до ч. 1 ст. 376 ЦПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Оскільки, суд першої інстанції не повністю з`ясував обставини та неправильно застосував норми матеріального права, надав неправильну правову оцінку доводам та доказам позивача, колегія суддів приходить до висновку, що ухвалене судове рішення суду першої інстанцій необхідно скасувати та ухвалити нове про задоволення позову.
Статтею 141 передбачено, що судовий збір покладається на сторони пропорційно розміру задоволених позовних вимог. У випадку, коли суд апеляційної інстанції змінює рішення або ухвалює нове, цей же суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
Враховуючи задоволення позовних вимог у повному обсязі з ОСОБА_1 слід стягнути сплачений АТ КБ «Приватбанк» судовий збір за подачу позовної заяви до суду першої інстанції у розмірі 2 422,40 грн.
Керуючись статтями 367, 368, 374, 376, 381-384, 389-391 ЦПК України, апеляційний суд

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу представника АТ КБ «Приватбанк» адвоката Рокетської Світлани Володимирівни – задовольнити.
Рішення Косівського районного суду Івано-Франківської області від 22 грудня 2025 року скасувати.
Позов АТ КБ «Приватбанк» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором – задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь АТ КБ «Приватбанк» заборгованість за кредитним договором б/н від 08 листопада 2023 року станом на 19 травня 2025 року в розмірі 43 831,16 (сорок три тисячі вісімсот тридцять одну) грн., з яких: 39 524,99 (тридцять дев`ять тисяч п`ятсот двадцять чотири) грн. – заборгованість за тілом кредиту, 4 306,17 (чотири тисячі триста шість) грн. – заборгованість за нарахованими відсотками, а також судовий збір в сумі 2 422,40 (дві тисячі чотириста двадцять дві) грн.
Постанова суду набирає законної сили з дня її ухвалення і у випадках, передбачених пунктом 2 частини 3 статті 389 ЦПК України, може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів. 
Повний текст постанови складено 08 квітня 2026 року.

Судді В. М. Барков

Л. В. Василишин

І. О. Максюта