ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД
ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

14.04.2026 року м.Дніпро Справа № 908/3618/25

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: головуючого судді Золотарьової Я.С. (доповідач), суддів: Стефанів Т.В., Фещенко Ю.В.
секретар судового засідання: Янкіна Г.Д. 
представники учасників провадження:
від позивача: не з`явився 
від відповідача: не з`явився 
розглянув матеріали апеляційної скарги Концерну "МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ" на рішення Господарського суду Запорізької області від 18.02.2026 (суддя Дроздова С.С.)
у справі № 908/3618/25
за позовом: Товариства з обмеженою відповідальністю “СОТА Україна”, м. Київ
до відповідача: Концерну “Міські теплові мережі”, м. Запоріжжя
про стягнення 6 445 896 грн 84 коп. 

ВСТАНОВИВ:

Короткий зміст справи
Товариство з обмеженою відповідальністю “СОТА Україна” звернулося до господарського суду Запорізької області з позовом до Концерну “Міські теплові мережі” про стягнення 5 457 788 грн 40 коп. заборгованості, 200 932 грн 42 коп. 3% річних, 787 176 грн 02 коп. інфляційних збитків.
Заявлені вимоги обґрунтовані неналежним виконанням Відповідачем умов договору про закупівлю № 399/2024/Т від 01.05.2024 в частині своєчасної оплати за поставлений товар.
У відзиві відповідач просив суд у разі вирішення судом стягнення на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “СОТА УКРАЇНА” пред`явленої суми в розмірі 6 445 896 грн., задовольнити заяву Концерну “Міські теплові мережі” про відстрочення виконання рішення та відстрочити виконання рішення у справі № 908/3618/25 строком на дванадцять місяців.

Короткий зміст рішення суду першої інстанції
Рішенням Господарського суду Запорізької області від 18.02.2026 у справі №908/3618/25 позовні вимоги Товариства з обмеженою відповідальністю “СОТА Україна” до Концерну “Міські теплові мережі” задоволено.
Стягнуто з Концерну “Міські теплові мережі” (вул. Героїв полку “Азов”, буд. 137, м. Запоріжжя, 69091, ідентифікаційний номер юридичної особи 32121458) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “СОТА Україна” (вул. Черняховського, буд. 29, м. Київ, 04111, ідентифікаційний номер юридичної особи 41323412) 5 457 788 (п`ять мільйонів чотириста п`ятдесят сім тисяч сімсот вісімдесят вісім) грн 40 коп. заборгованості, 200 932 (двісті тисяч дев`ятсот тридцять дві) грн 42 коп. 3% річні, 787 176 (сімсот вісімдесят сім тисяч сто сімдесят шість) грн 02 коп. інфляційних збитків, 77 350 (сімдесят сім тисяч триста п`ятдесят) грн 77 коп. судового збору.
Органу (особі), який здійснюватиме примусове виконання рішення суду від 18.02.2026 у справі № 908/3618/25, в порядку частини 10 статті 238 ГПК України, нараховувати та стягувати з Концерну “Міські теплові мережі” (вул. Героїв полку “Азов”, буд. 137, м. Запоріжжя, 69091, ідентифікаційний номер юридичної особи 32121458) на користь Товариства з обмеженою відповідальністю “СОТА Україна” (вул. Черняховського, буд. 29, м. Київ, 04111, ідентифікаційний номер юридичної особи 41323412) 3% річних на фактичну (не сплачену) суму основної заборгованості в розмірі 5 457 788 (п`ять мільйонів чотириста п`ятдесят сім тисяч сімсот вісімдесят вісім) грн 40 коп., починаючи з 29.11.2025 і до моменту виконання рішення суду за наступною формулою: сума 3% річних = (сума боргу х 3% х кількість днів прострочення/кількість днів у році)/100%.
Також у рішенні суду зазначено, що розглянувши заяву відповідача про відстрочення виконання рішення суду строком на 12 місяців, суд дійшов до висновку про відмову в її задоволенні.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги
Не погодившись з цим судовим рішенням, Концерн “Міські теплові мережі” звернувся до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, та просить скасувати рішення Господарського суду Запорізької області від 18.02.2026 у справі №908/3618/25 в частині відмови у відстроченні виконання судового рішення строком на 12 місяців і ухвалити нове рішення в цій частині, а саме відстрочити виконання судового рішення від 18.02.2026 року по справі №908/3618/25 строком на 12 місяців.

Узагальнені доводи особи, яка подала апеляційну скаргу
Апеляційна скарга обґрунтована тим, що Концерн «МТМ» є комунальним господарським об`єднанням, яке задовольняє потреби жителів м. Запоріжжя у теплопостачанні і наразі знаходиться у скрутному фінансовому становищі, що ставить під загрозу не лише його господарську діяльність, але й існування в цілому в умовах необхідності забезпечення поточного опалювального сезону. 
Прострочення оплати перед ТОВ «СОТА УКРАЇНА» виникло поза межами волі Концерну «МТМ». Так існують незалежні від відповідача об`єктивні обставини, які безпосередньо впливали та продовжують впливати на платіжні можливості Підприємства та здійснюють значний тиск, який в умовах дії воєнного стану в Україні лише посилився. 
29.07.2022 було прийнято Закон України «Про особливості регулювання відносин на ринку природного газу та у сфері теплопостачання протягом дії воєнного стану та подальшого відновлення» (далі - Закон №2479-IX), яким запроваджено мораторій на підвищення тарифів на теплову енергію для населення під час дії воєнного стану та шести місяців після його завершення. Станом по сьогоднішній день дана заборона для теплопостачальників не знята і мораторій продовжує свою дію. 
Тому, Відповідач по сьогоднішній день не має змоги встановити рентабельний тариф на теплопостачання. 
Відповідно до ст. 1 Закону №2479-IX суб`єктам господарювання, що здійснюють виробництво та/або транспортування, та/або постачання теплової енергії і надають послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, щодо яких запроваджено мораторій згідно з частиною першою статті 1 цього Закону, компенсується: заборгованість з різниці в тарифах на виробництво, транспортування та постачання теплової енергії, на теплову енергію, послуги з централізованого опалення та централізованого постачання гарячої води, послуги з постачання теплової енергії та постачання гарячої води, що підлягає врегулюванню на умовах та в порядку, визначених Законом України «Про заходи, спрямовані на врегулювання заборгованості теплопостачальних та теплогенеруючих організацій та підприємств централізованого водопостачання і водовідведення» (далі– Закон №1730). 
Так, статтею 4 Закону №1730 врегульовано порядок та умови здійснення взаєморозрахунків або перерахування субвенції, які проводяться щодо врегулювання заборгованості з різниці в тарифах для погашення. Даною статтею Закону № 1730 встановлено, що взаєморозрахунки або перерахування субвенції проводяться у порядку та на умовах, затверджених Кабінетом Міністрів України, за рахунок та в межах видатків державного бюджету за цільовим призначенням, джерелом формування яких є надходження, визначені Законом України «Про Державний бюджет України на 2021 рік» та на наступні роки на погашення заборгованості з різниці в тарифах. 
Однак, Законом України «Про Державний бюджет України на 2023 рік», «Про Державний бюджет України на 2024 рік» та Законом України «Про Державний бюджет України на 2025 рік» не було передбачено видатків державного бюджету місцевим бюджетам на погашення заборгованості з різниці в тарифах, що підлягає урегулюванню згідно із Законом №1730. 
В той час, коли розмір заборгованості з різниці в тарифах держави перед Концерном «Міські теплові мережі» станом на 01.12.2025 складає 2 212 072 788,77 грн. Зазначена сума підтверджується протоколами засідання територіальної комісії з питань узгодження заборгованості з різниці в тарифах Запорізької обласної держаної адміністрації: Протокол №4 від 03.08.2023; Протокол №1 від 21.02.2024, Протокол №1 від 06.03.2025; Протокол №5 від 21.11.2025 та довідки фінансового директора Концерну «Міські теплові мережі», виданої станом на 01.12.2025. 
З наведених обставин вбачається: існування заборони на підвищення тарифів з теплопостачання до рівня рентабельних вже більш ніж 3 роки (до прикладу, заборона на підвищення вартості електропостачання скасована); неможливість Концерном «МТМ» впливати на цінову політику в сфері надання послуг з постачання теплової енергії; встановлення на законодавчому рівні можливості компенсації різниці в тарифах, що є прямим свідченням нерентабельності діючих тарифів з теплопостачання (в протилежному випадку такі законодавчі ініціативи були б недоцільними); відсутність фактичного фінансування, спрямованого на покриття різниці в тарифах, що призвело до виникнення заборгованості перед постачальником природного газу. 
Із запровадженням в державі воєнного стану, впродовж тривалого часового відрізку до 30.12.2023, діяла редакція постанови КМУ №206 від 05.03.2022 «Деякі питання оплати житлово-комунальних послуг в період воєнного стану», якою було установлено заборону нарахування та стягнення неустойки (штрафів, пені), інфляційних нарахувань, процентів річних, нарахованих на заборгованість, утворену за несвоєчасне та/або неповне внесення населенням плати за житлово-комунальні послуги, а також припинення/зупинення у разі неоплати надання цих послуг до припиненння чи скасування воєнного стану в Україні. 
Вказане на думку апелянта є підставою для задоволення апеляційної скарги.

Узагальнення доводів та заперечень інших учасників справи
Позивач подав відзив на апеляційну скаргу, в якому зазначає, що згідно офіційної інформації, яка наявна у відкритому (публічному) доступі в Електронній системі публічних закупівель та онлайн-платформах, де державні та комунальні замовники оголошують тендери на закупівлю товарів, робіт і послуг, зокрема, на ресурсах: https://prozorro.gov.ua/uk та https://www.dzo.com.ua ; інтернет https://zakupivli.pro/gov/tenders
- у 2024 році Відповідачем за предметом закупівель «Труби сталеві згідно ДК 021:2015 код 44160000-9 Магістралі, трубопроводи, труби, обсадні труби, тюбінги та супутні вироби» було оголошено відкриті торги з очікуваною вартістю закупівель 53 865 000,00 грн., укладено Договорів про закупівлю на суму 43 106 335,20 грн., та сплачено 37 648 546,80 грн.; 
- у 2025 році Відповідачем за предметом закупівель «Труби сталеві згідно ДК 021:2015 код 44160000-9 Магістралі, трубопроводи, труби, обсадні труби, тюбінги та супутні вироби» було оголошено відкриті торги з очікуваною вартістю закупівель 91 696 000,00 грн., укладено Договорів про закупівлю на суму 49 716 199,48 грн., та сплачено 41 930 998,48 грн. 
Також, згідно Річного плану на 2026 рік, Відповідачем заплановано здійснення закупівель товарів, робіт та послуг на суму понад 210 млн. грн. 
Інформація наявна у відкритому офіційному доступі (https://prozorro.gov.ua/uk/search/plan?year=2026&buyer=32121458). 
Позивач звертає увагу суду на той факт, що Відповідач посилається на скрутний фінансовий стан, як на підставу не можливості здійснення своєчасних розрахунків з Позивачем, при цьому Відповідач протягом 2024 та 2025 років здійснює оплату за товари іншим комерційним контрагентам в розмірах, що в десятки разів перевищує суму простроченої заборгованості по Договору. Протягом 2024, 2025 та 2026 років Відповідач не здійснив жодної оплати на користь Позивача за поставлений у 2024 році Товар по Договору № 399/2024/Т від 01.05.2024. 
Цей спір виник у зв`язку з невиконання Відповідачем своїх грошових зобов`язань за поставлений Товар, що не заперечується Відповідачем. При цьому це порушення є триваючим майже два роки з моменту отримання Товару. Складний економічний стан Відповідача не є безумовною підставою для розстрочення виконання рішення суду. Сторони по справі знаходяться в рівнозначних економічних умовах. 
Також, Відповідачем не надано належних та достовірних доказів, в розумінні положень Господарського процесуального кодексу України, які б свідчили про те, що рішення суду буде виконано в майбутньому, зокрема і, доказів на підтвердження надходження коштів, що дасть можливість погашати існуючий борг протягом строку розстрочення виконання рішення Відповідачем.

Рух справи в суді апеляційної інстанції
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 13.03.2026 для розгляду справи визначена колегія суддів у складі: головуючого судді - Золотарьової Я.С. (доповідач), суддів - Стефанів Т.В., Фещенко Ю.В.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 23.03.2026 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою.
27.03.2026 матеріали справи №908/3618/25 надійшли до суду апеляційної інстанції.
06.04.2026 позивач подав відзив на апеляційну скаргу.
У судове засідання 14.04.2026 представник позивача не з`явився, 08.04.2026 подав заяву, в якій просить суд здійснювати розгляд справи за відсутності представника.
У судове засідання 14.04.2026 представник відповідача не з`явився, 13.04.2026 подав заяву, в якій просить відкласти розгляд справи на іншу дату у зв`язку із тим, що представник буде зайнятий у іншому судовому засіданні у Запорізькому апеляційному суді.
Колегія суддів не вбачає підстав для задоволення заяви про відкладення, зважаючи на те, що надання представником відповідача переваги одному судовому засіданню перед іншим не є поважною причиною неявки в судове засідання. Крім того, відповідачем не доведено, що він не мав можливості направити в судове засідання іншого представника. До того ж явка представників сторін в судове засідання обов`язковою не визнавалась, а у відповідача була можливість подати суду всі необхідні пояснення.
В судовому засіданні 14.04.2026 Центральним апеляційним господарським судом ухвалено постанову у справі.

Мотиви судового рішення в частині розгляду клопотання про відстрочення виконання судового рішення 
Відмовляючи у задоволенні клопотання про відстрочення виконання судового рішення на 12 місяців суд зазначив таке.
Практика Європейського суду з прав людини свідчить, що “державний орган або інша юридична особа не може посилатися на відсутність коштів, щоб не виплачувати борг, підтверджений судовим рішенням. У такому випадку не може прийняти аргумент, що визначає таку відсутність як “виняткові обставини” (§ 40 рішення Європейського суду з прав людини у справі “Півень проти України” від 29.06.2004).
Звертаючись з заявою про відстрочення виконання рішення на 12 місяців, відповідач не надав жодних гарантій, що рішення господарського суду буде ним виконуватись у зазначений строк та, відповідно, надання судом відстрочення буде виправданим.
В свою чергу сплата заборгованості на користь позивача за рішенням суду у даній справі не може ставитись в залежність від фінансових результатів господарської діяльності відповідача, і скрутний фінансовий стан в будь-якому разі не є безумовною підставою для відстрочення виконання судового рішення.
Вирішуючи питання про надання відстрочення виконання рішення, суд також бере до уваги незгоду позивача на надання відповідачу відстрочки.
Невиконання відповідачем грошового зобов`язання є довготривалим, а отже має місце вже протягом тривалого часу з моменту його виникнення. Крім того, відсутні навіть часткові оплати з боку відповідача, що свідчить про недобросовісність. 
Також суд звернув увагу на те, що всі громадяни та підприємства, установи та організації України знаходяться в однаковому становищі, тому позивач у справі також знаходиться в несприятливому економічному становищі, а отже правомірно очікує на сплату йому відповідачем суми заборгованості за договором.
Крім того суд зауважив, що відповідно до норм чинного законодавства України підприємництво – це господарська діяльність яка здійснюється на власний ризик. 

Оцінка аргументів учасників справи і висновків суду першої інстанції
Відповідно до частини 1 статті 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Перевіривши доводи апеляційної скарги в межах вимог, передбачених статтею 269 Господарського процесуального кодексу України, колегія суддів апеляційного господарського суду встановила, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню з огляду на таке.
Предметом апеляційного оскарження є рішення місцевого господарського суду в частині відмови в надані відстрочки виконання судового рішення на 12 місяців.
Відповідно до п. 9 ч. 3 ст. 129 Конституції України обов`язковість рішень суду відноситься до основних засад судочинства.
Частиною 1 ст. 239 Господарського процесуального кодексу України встановлено, що суд, який ухвалив рішення, може визначити порядок його виконання, надати відстрочення або розстрочити виконання, вжити заходів для забезпечення його виконання, про що зазначає в рішенні.
У відповідності до ч. 1 ст. 326 Господарського процесуального кодексу України судові рішення, що набрали законної сили, є обов`язковими на всій території України, а у випадках, встановлених міжнародними договорами, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, і за її межами.
Положеннями ч. 4 ст. 11 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що суд застосовує при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року і протоколи до неї, згоду на обов`язковість яких надано Верховною Радою України, та практику Європейського суду з прав людини як джерело права.
Європейський суд з прав людини допускає, що затримки у виконанні рішення можуть бути обґрунтовані за окремих обставин, проте державні органи не можуть довільно посилатись на відсутність коштів як на вибачення за невиплату боргу за рішенням, а затримки не можуть бути такими, що зводять нанівець право, що захищається п. 1 ст. 6 Конвенції (§24 рішення Європейського суду з прав людини у справі Бакай та інші проти України від 09.11.2004).
Одночасно держава зобов`язана організувати систему виконання судових рішень, яка буде ефективною як за законодавством, так і на практиці (рішення у справі Фуклев проти України). Саме на державу покладається обов`язок вжиття у межах її компетенції усіх необхідних кроків для того, щоб виконати остаточне рішення суду та, діючи таким чином, забезпечити ефективне залучення усього апарату (рішення у справі ComiNgersoll S.A. проти Португалії).
Приписами ч.ч. 1-4 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України передбачено, що за заявою сторони суд, який розглядав справу як суд першої інстанції, може відстрочити або розстрочити виконання рішення, а за заявою стягувача чи виконавця (у випадках, встановлених законом), встановити чи змінити спосіб або порядок його виконання… Вирішуючи питання про відстрочення чи розстрочення виконання судового рішення, суд також враховує:
1) ступінь вини відповідача у виникненні спору;
2) стосовно фізичної особи тяжке захворювання її самої або членів її сім`ї, її матеріальний стан;
3) стихійне лихо, інші надзвичайні події тощо.
При цьому, розстрочення та відстрочення виконання судового рішення не може перевищувати одного року з дня ухвалення такого рішення (ч. 5 ст. 331 Господарського процесуального кодексу України).
Отже, в розумінні наведеної норми, відстрочка це відкладення чи перенесення виконання рішення на новий строк, який визначається господарським судом.
Надання заявникові відстрочки або розстрочки виконання рішення є правом господарського суду, при цьому, закон не обмежує це право точним переліком господарських спорів або обставин, за яких суд має право надання відстрочки, проте визначальним фактором при наданні відстрочки є винятковість цих випадків та їх об`єктивний вплив на виконання судового рішення. При цьому, матеріальний стан визначено як обставину, яка також враховується судом, але стосовно саме фізичної, а не юридичної особи згідно приписів ст. 331 Господарського процесуального кодексу України.
Питання задоволення заяви сторони у справі про відстрочку або розстрочку виконання рішення суду вирішується судом в кожному конкретному випадку, виходячи з особливого характеру обставин справи, що унеможливлюють чи ускладнюють виконання рішення.
Безпідставне надання відстрочки без обґрунтованих на те мотивів, надане на тривалий період без дотримання балансу інтересів стягувача та боржника порушує основи судового рішення, яке ухвалене іменем України, позбавляє кредитора можливості захистити свої права, знижує авторитет судового рішення, а тому таке судове рішення не може вважатися законним та справедливим.
Апеляційний суд погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що наведені відповідачем у заяві про відстрочення виконання рішення суду обставини не є виключними, та такими що істотно ускладнюють виконання рішення або роблять його неможливим.
Так, звертаючись з заявою про відстрочення виконання рішення на 12 місяців, відповідач не надав жодних гарантій, що рішення господарського суду буде ним виконуватись у зазначений строк та, відповідно, надання судом відстрочення буде виправданим.
В свою чергу сплата заборгованості на користь позивача за рішенням суду у цій справі не може ставитись в залежність від фінансових результатів господарської діяльності відповідача, і скрутний фінансовий стан в будь-якому разі не є безумовною підставою для відстрочення виконання судового рішення.
Невиконання відповідачем грошового зобов`язання є довготривалим. Крім того, відсутні часткові оплати з боку відповідача, що свідчить про недобросовісність, оскільки як вбачається з офіційної інформації, яка наявна у відкритому (публічному) доступі в Електронній системі публічних закупівель та онлайн-платформах, зокрема, на ресурсах: https://prozorro.gov.ua/uk та https://www.dzo.com.ua; інтернет https://zakupivli.pro/gov/tenders відповідач виконує свої зобов?язання перед іншими контрагентами, а також планує здійснення закупівель у 2026 році.
При цьому багато з несприятливих умов про які зазначав відповідач (зокрема воєнний стан), впливають також і на позивача. Тому він правомірно очікує на сплату йому відповідачем суми заборгованості за договором.
Апеляційний суд також погоджується з висновками суду про те, що тривале невиконання грошових зобов`язань відповідачем позбавляє позивача можливості виконувати аналогічні зобов`язання перед його контрагентами, працівниками, та вести господарську діяльність.
А як зазначено вище, господарський суд повинен враховувати можливі негативні наслідки для боржника при виконанні рішення з відстроченням, але перш за все повинен враховувати такі ж наслідки і для стягувача при затримці виконання рішення та не допускати їх настання.
Колегія суддів погоджується з висновками суду першої інстанції про те, що невиконання відповідачем грошового зобов`язання є довготривалим. Крім того, відсутні навіть часткові оплати з боку відповідача. 
Враховуючи викладене колегія суддів вважає, що суд першої інстанції надав оцінку всім обставинам справи в їх сукупності, врахував інтереси обох сторін, виходячи із загальних засад, встановлених у статті 3 Цивільного кодексу України, дійшов обґрунтованого висновку про відмову у задоволення заяви Концерну "МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ" про відстрочення виконання судового рішення.
Відповідно до частини 1 статті 276 Господарського процесуального кодексу України, суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права
Під час розгляду справи, колегією суддів не встановлено порушень норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення та неправильного застосування норм матеріального права.
З урахуванням вищевикладеного, рішення Господарського суду Запорізької області від 18.02.2026 у справі №908/3618/25 слід залишити без змін, а апеляційну скаргу Концерну "МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ" відповідно, залишити без задоволення.
Зважаючи на відмову у задоволенні апеляційної скарги, судові витрати, понесені у зв`язку із апеляційним оскарженням, згідно статті 129 Господарського процесуального кодексу України, покладаються на заявника у скарзі і відшкодуванню не підлягають. 
Керуючись ст. ст. 269, 275, 276, 282-284 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний суд, 

ПОСТАНОВИВ:
Апеляційну скаргу Концерну "МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ" на рішення Господарського суду Запорізької області від 18.02.2026 у справі № 908/3618/25 - залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Запорізької області від 18.02.2026 у справі № 908/3618/25 – залишити без змін.
Судові витрати Концерну "МІСЬКІ ТЕПЛОВІ МЕРЕЖІ" за подання апеляційної скарги на рішення суду покласти на заявника апеляційної скарги.
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і може бути оскаржена до Верховного Суду протягом двадцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя Я.С. Золотарьова

Суддя Т.В. Стефанів 

Суддя  Ю.В. Фещенко