КИЇВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

30 березня 2026 року 
м. Київ
єдиний унікальний номер судової справи 755/14503/24
номер провадження 22-ц/824/3376/2026
Київський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - судді	Лапчевської О.Ф.,	
суддів	Березовенко Р.В., Мостової Г.І.,	
за участю секретаря судового засідання	 Єфіменко І.О.,	
учасники справи: представник позивача Віданова О.В.,
розглянув у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 15 вересня 2025 року /суддя Марфіна Н.В./
у справі за позовом ОСОБА_3 до ОСОБА_1 про поділ спільного майна, -

В С Т А Н О В И В:

18.08.2024 року позивач звернулась до суду із позовом до відповідача про поділ спільного майна, у якому просила в порядку поділу спільного майна подружжя визнати за нею право власності на частину квартири АДРЕСА_1 .
Рішенням Дніпровського районного суду міста Києва від 15 вересня 2025 року позов задоволено частково.
В порядку поділу спільного сумісного майна подружжя визнано за ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , право власності на 493/1000 частин квартири АДРЕСА_1 .
В іншій частині позову - відмовлено.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_3 судові витрати пов`язані зі сплатою судового збору у розмірі 12526 (дванадцять тисяч п`ятсот двадцять шість) грн. 84 коп., судові витрати пов`язані з отримання професійної правничої допомоги у розмірі 14775 (чотирнадцять тисяч сімсот сімдесят п`ять) грн. 00 коп./т. 1 а.с. 48-66/
Не погоджуючись з вказаним рішенням, представник ОСОБА_1 - ОСОБА_2 звернувся з апеляційною скаргою, в якій просив скасувати рішення суду першої інстанції в частині задоволення позову та ухвалити нове рішення про відмову в позові повністю.
На підтвердження вимог, викладених в апеляційній скарзі, апелянт посилався на необґрунтованість висновків суду першої інстанції. Вважає, що судом першої інстанції не повно з`ясовані обставини справи, зокрема те, що договір купівлі-продажу майнових прав №18611/А188-4-Г2 від 24.05.2019 р. мав відкладальну умову (п. 10.1), яка наступила лише 26.11.2021 р. - після розірвання шлюбу за рішенням Броварського міськрайонного суду від 22.10.2021 р., яке набрало законної сили 23.11.2021 р. Вважає договір попереднім, а не основним, тому майнові права не перейшли до подружжя у шлюбі, і презумпція спільності (ст. 60 СК України) не застосовується. Посилається на постанову ВС від 22.01.2025 р. у справі №753/7776/22 (провадження №61-9678св23), де аналогічний попередній договір не породжував переходу майнових прав у шлюбі, а лише давав право на компенсацію сплачених коштів. Заперечує спільність коштів, стверджуючи, що 835125 грн сплачено за рахунок особистих коштів, подарованих матір`ю (усний договір дарування), підтверджених продажем її нерухомості в 2006, 2009, 2018 рр. Вважає, що суд безпідставно не застосував ч. 6 ст. 57 СК України (майно набуте після припинення сімейних відносин) та ч. 2 ст. 72 СК України (строк позовної давності 3 роки з моменту, коли особа дізналася про порушення права, - з червня 2021 р.).
Від представника ОСОБА_3 - ОСОБА_4 надійшов відзив на апеляційну скаргу, в якому вона просить залишити рішення без змін, а скаргу без задоволення. Заперечує доводи апелянта, вказуючи, що договір від 24.05.2019 р. - це договір купівлі-продажу майнових прав (не попередній), повна оплата 835125 грн здійснена у шлюбі одним платежем, що породжує презумпцію спільності (ст. 60 СК України). Відкладальна умова стосується лише формальної передачі, а не набуття майнових прав. Посилається на постанову ВП ВС від 21.11.2018 р. у справі №372/504/17 (провадження №14-325цс18): майно, набуте за час шлюбу, - спільне незалежно від реєстрації права після розірвання шлюбу. Заперечує усний дарунок, оскільки відсутні докази збереження коштів з 2006-2018 рр., передачі саме їх, нотаріальне посвідчення дарування значної суми (ч. 5 ст. 719 ЦК України). Вважає, що строк позовної давності не сплив: порушення права виявлено після реєстрації права власності (29.11.2021 р.), а карантин та воєнний стан продовжували ці строки (п. 2-1 Прикінцевих положень СК України).
Апелянт та його представник в судове засідання не з`явились, про час та дату судового розгляду повідомлені належним чином, через електронний кабінет, тому колегія суддів вважає за можливе розглядати справу за їх відсутності у відповідності до положень ч. 2 ст. 372 ЦПК України.
Колегія суддів, заслухавши доповідь судді-доповідача, пояснення представника позивачки, яка з`явилась у судове засідання, перевіривши наведені в апеляційній скарзі доводи, матеріали справи в межах апеляційного оскарження, вважає, що апеляційна скарга підлягає відхиленню, а судове рішення залишенню без змін на підставі наступного.
Судом встановлено, що сторони перебували у зареєстрованому шлюбі з 26.09.2015 р. по 23.11.2021 р., за рішенням Броварського міськрайонного суду Київської області від 22.10.2021 р. шлюб розірвано. 
24.05.2019 р. ОСОБА_1 уклав з ТОВ «СІА» договір купівлі-продажу майнових прав №18611/А188-4-Г2 на квартиру АДРЕСА_1 , сплативши 835125 грн одним платежем. 
26.11.2021 р. здійснено доплату 12375 грн та укладено додаткову угоду. 
29.11.2021 р. зареєстровано право власності за ОСОБА_1 . 
Постановляючи оскаржене судове рішення, суд першої інстанції вірно керувався ст. 60 СК України про те, що майно, набуте за час шлюбу, є спільною сумісною власністю; ст. 57 СК України про те, що особистою власністю є майно, набуте за особисті кошти, але тягар спростування презумпції спільності лежить на тому, хто заперечує; ст. 70 СК України про те, що частки рівні, відступ можливий за істотних обставин, яких не встановлено; ст. 331 ЦК України про те, що право власності на новостворене майно виникає з моменту реєстрації, але майнові права набуваються раніше.
Судом першої інстанції зроблено обґрунтований висновок про те, що майнові права на квартиру набуті у шлюбі за спільні кошти 835125 грн, презумпція спільності не спростована, тому позивачка має право на частку, пропорційну внеску у шлюбі (493/1000), а доплата після припинення шлюбу у розмірі 12375 грн - особиста власність відповідача.
Доводи апеляційної скарги щодо того, що договір купівлі-продажу майнових прав №18611/А188-4-Г2 від 24.05.2019 року є попереднім договором з відкладальною умовою, а тому майнові права нібито не набуто у період шлюбу, колегія суддів вважає необґрунтованими. 
Згідно зі статтею 60 СК України майно, набуте подружжям за час шлюбу, є об`єктом права спільної сумісної власності подружжя незалежно від того, на ім`я кого з подружжя воно оформлене чи зареєстроване. Факт укладення договору купівлі-продажу майнових прав у період шлюбу 24.05.2019 року та сплата основної суми внеску у розмірі 835 125 грн одним платежем за час шлюбу породжує презумпцію спільності майна. Відкладальна умова в договорі стосувалася моменту передачі прав та подальшої реєстрації права власності, а не моменту набуття майнових прав, водночас, набуття майна за час шлюбу створює презумпцію спільної сумісної власності незалежно від дати державної реєстрації права власності.
За п. 10.5 договору купівлі-продажу майнових прав №18611/А188-4-Г2 від 24.05.2019 року у разі, якщо покупець перебуває у шлюбі, він підтверджує, що укладає та підписує цей договір за згодою другого з подружжя. Згода другого з подружжя підтверджується відповідною заявою, що надана продавцю покупцем в момент підписання цього договору. Покупець несе відповідальність за достовірність наданої інформації відносно свого шлюбного стану.
Апелянт не спростував презумпцію спільності майна, передбачену статтею 60 СК України. Тягар доказування того, що майно набуте за особисті кошти одного з подружжя, у даному випадку як вказує апелянт - за рахунок коштів, подарованих матір`ю, покладається саме на того, хто заперечує спільність (ч. 3 ст. 60, ч. 6 ст. 57 СК України). Посилання на усний договір дарування та продаж нерухомості матері у 2006, 2009 та 2018 роках не підтверджено належними та допустимими доказами збереження цих коштів, їх цільового використання саме на сплату за квартиру та передачі саме цих коштів відповідачу. Суд першої інстанції правильно вказав, що відсутність нотаріального посвідчення договору дарування значної суми коштів (ч. 5 ст. 719 ЦК України) та відсутність доказів відокремленості цих коштів від спільного сімейного бюджету не дозволяють визнати майно особистою приватною власністю відповідача. 
Доводи апелянта про застосування ч. 6 ст. 57 СК України (майно, набуте після припинення сімейних відносин) та спливу позовної давності (ст. 72 СК України) також відхиляються апеляційним судом. Основна оплата майнових прав здійснена у 2019 році, тобто в період шлюбу, а доплата у розмірі 12 375 грн після розірвання шлюбу 26.11.2021 року судом першої інстанції визнана особистою власністю відповідача та врахована судом при визначенні частки позивачки 493/1000. Строк позовної давності не сплив, оскільки порушення права позивачки на поділ майна в даному випадку пов`язується з моментом державної реєстрації права власності за відповідачем 29.11.2021 року та подальшим оспорюванням спільності майна. Суд першої інстанції правильно застосував норми статей 60, 70 СК України та статті 331 ЦК України, визнавши за позивачкою право на частку у спільному майні пропорційно внеску, зробленому за час шлюбу.
Таким чином, доводи апеляційної скарги висновків суду не спростовують та містяться на формальних міркуваннях.
Відповідно до ч.1 ст. 375 ЦПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, судові витрати покладаються на апелянта.
Керуючись ст.ст. 375, 381, 382 ЦПК України, суд, - 

У Х В А Л И В :

Апеляційну скаргу представника ОСОБА_1 - ОСОБА_2 на рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 15 вересня 2025 року - залишити без задоволення.
Рішення Дніпровського районного суду міста Києва від 15 вересня 2025 року - залишити без змін.
Постанову суду апеляційної інстанції може бути оскаржено у касаційному порядку до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня її проголошення.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її ухвалення.
Повний текст постанови складено 01.04.2026 року.

Головуючий: Судді: