ДНІПРОВСЬКИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ СУД
Провадження № 33/803/89/26 Справа № 199/6421/25 	  	Суддя у 1-й інстанції - Лисенко В.О. Суддя у 2-й інстанції - Свіягіна  І. М.	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

19 лютого 2026 року м. Кривий Ріг 

Суддя судової палати з розгляду кримінальних справ Дніпровського апеляційного суду Свіягіна І.М., 
при секретарі судового засідання  Примак Н.М.,
за участю захисника адвоката     Михайлова Д.О.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції апеляційну скаргу захисника адвоката Михайлова Д.О., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , на постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 06 серпня 2025 року, якою
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянки України, РНОКПП НОМЕР_1 , яка має посвідчення водія серії НОМЕР_2 , не працюючої, проживаючої за адресою: АДРЕСА_1 ,
визнано винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130КУпАП, та накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що становить 17000,00 гривень (сімнадцять тисяч гривень 00 копійок), з позбавленням права керування транспортними засобами строком на один рік, стягнуто судовий збір, -
в с т а н о в и л а :
постановою Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 06 серпня 2025 року ОСОБА_1 визнано винною в тому, що вона 25.04.2025 о 01:40 годині у місті Білозерське по вул. Білозерська, 1 керувала транспортним засобом «Volkswagen Polo», н.з. НОМЕР_3 , з явними ознаками алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота; млява мова; хитка хода. Від проходження огляду на стан алкогольного сп`яніння у встановленому порядку шляхом продуття газоаналізатору «Драгер 6810» на місці зупинки транспортного засобу або в медичному закладі ОСОБА_1 відмовилася, чим порушила вимоги п. 2.5 Правил дорожнього руху.
На зазначену постанову захисник адвокат Михайлов Д.О., діючий в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , подав апеляційну скаргу, в якій просить постанову суду скасувати та провадження закрити за відсутністю в його діях складу адміністративного правопорушення. 
На обґрунтування своїх вимог вказує, що на доданих до матеріалів справи відеозаписах відсутній факт керування транспортним засобом ОСОБА_1 та взагалі відсутній момент руху та зупинки поліцією транспортного засобу. Із відеозапису вбачається лише факт перебування ОСОБА_1 біля транспортного засобу. Також відео матеріали не містять обставин виявлення ознак сп`яніння, відсутній момент складання адмінматеріалу. 
Зауважує, що працівники поліції спілкуючись з ОСОБА_1 не повідомили їй про наявність у неї конкретних ознак сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Вказує, що направлення на проведення огляду складене 24.04.2025 року о 02:00 годині. При цьому згідно матеріалів справи дата складання протоколу та дата самої події є 25.04.2025 року, тобто це “Направлення” суперечить самій фабулі звинувачення згідно якій ОСОБА_1 інкримінується вчинення правопорушення, відповідальність за яке передбачене ст. 130 КУпАП. Крім того, наявний відеозапис взагалі не містить моменту складання такого Направлення, а питання щодо проходження огляду працівник поліції ставить лише о 02:10 годині, тобто в “Направленні” не тільки стоїть інша дата, а також інший час.
ОСОБА_1 у засідання апеляційної інстанції не прибула, при цьому належним чином повідомлена про день, час і місце апеляційного розгляду даної справи. 
Відповідно до вимог ч. 4 ст. 294 КУпАП України, апеляційний перегляд здійснюється суддею апеляційного суду протягом двадцяти днів з дня надходження справи до суду.
До цього ж, відповідно до ст. 17 Закону України «Про виконання рішень та застосування практики Європейського суду з прав людини», ч. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод, право особи на справедливий і публічний розгляд його справи упродовж розумного строку кореспондується з обов`язком добросовісно користуватися наданими законом процесуальними правами, утримуватись від дій, що зумовлюють затягування судового процесу, та вживати надані процесуальним законом заходи для скорочення періоду судового провадження (п. 35 рішення від 07.07.1989 року ЄСПЛ у справі "Юніон Еліментарія Сандерс проти Іспанії"). Обов`язок швидкого здійснення правосуддя покладається, в першу чергу, на відповідні державні судові органи. Розумність тривалості судового провадження оцінюється в залежності від обставин справи та з огляду на складність справи, поведінки сторін, предмету спору. Нездатність суду ефективно протидіяти недобросовісно створюваним учасниками справи перепонам для руху справи є порушенням ч. 1 ст. 6 зазначеної Конвеції (§66-69 рішення Європейського суду з прав людини від 08.11.2005 року в справі "Смірнова проти України").
Частиною 6 ст. 294 КУпАП встановлено, що неявка в судове засідання особи, яка подала скаргу, інших осіб, які беруть участь у провадженні у справі про адміністративне правопорушення, не перешкоджає розгляду справи.
За таких обстави, керуючись ст. 268 КУпАП України, суд апеляційної інстанції вважає можливим розглянути цю справу за відсутністю ОСОБА_1 на підставі доказів, що містяться в матеріалах справи та за участю її захисника адвоката Михайлова Д.О.
Заслухавши доповідь судді апеляційного суду щодо змісту оскарженої постанови судді місцевого суду та доводів захисту, викладених ним у апеляційній скарзі; вивчивши, перевіривши та оцінивши матеріали адміністративної справи, обміркувавши наведені доводи, - суд апеляційної інстанції прийшов до наступних висновків.
За змістом ст. ст. 245, 251, 252, 280 КУпАП України, завданням провадження в справах про адміністративні правопорушення є, зокрема, своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності із законом.
Доказами в справі про адміністративне правопорушення є будь-які фактичні дані, на підставі яких у визначеному законом порядку встановлюється наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інших обставин справи, що мають значення для її правильного вирішення.
Ці фактичні дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, речовими доказами, а також іншими документами.
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись законом та правосвідомістю.
При розгляді справи про адміністративне правопорушення необхідно з`ясовувати питання: чи було вчинено таке правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Також при розгляді справ про адміністративні правопорушення необхідно з`ясовувати всі обставини, перелічені у статтях 247, 280 КУпАП України, а зміст постанови судді має відповідати вимогам, передбаченим статтями 283 і 284 цього Кодексу. У ній, зокрема, потрібно наводити докази, на яких ґрунтується висновок про вчинення особою адміністративного правопорушення, та зазначати мотиви відхилення інших доказів, на які посилався правопорушник, чи висловлених останнім доводів.
Відповідно до вимог ч. ч. 1, 2 ст. 7 КУпАП України ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності.
Згідно припису ст. 8 КУпАП України особа, яка вчинила адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону.
Згідно з положеннями ст. 9 КУпАП, адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Згідно з ст. 245 КУпАП завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Положеннями ст. 280 КУпАП передбачено, що суддя при розгляді справи про адміністративне правопорушення, в даному випадку, передбаченого ст. 124 КУпАП, у числі інших визначених законом обставин, зобов`язаний з`ясувати: чи мало місце правопорушення, за яке особа притягається до відповідальності; чи містить діяння склад адміністративного правопорушення, чи є особа винною у його вчиненні та чи підлягає вона адміністративній відповідальності.
Як вбачається з матеріалів справи про адміністративне правопорушення ОСОБА_1 визнана винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП за ознакою відмови від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного сп`яніння.
Відповідно до п. 2.5 ПДР України водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Тобто в даному випадку доведенню підлягає факт керування транспортним засобом, факт виявлення у водія ознак сп`яніння, що слугує підставою для вимоги в проходженні відповідного огляду на стан сп`яніння. 
Суд першої інстанції визнав, що факт вчинення адміністративного правопорушення та винність ОСОБА_1 у його вчиненні підтверджується відомостями з протоколу про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 311070 від 25.04.2025 року; 
-змістом направлення на огляд водія транспортного засобу з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, з якого убачається, що у водія ОСОБА_1 виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, а саме: запах алкоголю з порожнини рота; млява мова; хитка хода. Огляд водія ОСОБА_1 на стан сп`яніння в закладі охорони здоров`я не проводився; 
-матеріалом відеозапису працівника поліції, з якого убачається, що працівник поліції повідомляє, що ОСОБА_1 було зупинено під час керування транспортним засобом і у неї виявлені ознаки алкогольного сп`яніння. Працівник поліції запропонував водію ОСОБА_1 пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки шляхом продуття газоаналізатора «Драгер». На питання працівника поліції: «Продувати будете?», ОСОБА_1 повідомила: «Я визнаю одразу». Працівник поліції роз`яснив водію, що вона може продути алкотестер на місці зупинки транспортного засобу і якщо вона не хоче продувати газоаналізатор, працівник поліції доставить її до медичного закладу. У разі, якщо не бажає їхати до медичного закладу і продувати на місці зупинки газоаналізатор – це буде порушенням п. 2.5 Правил дорожнього руху, за що передбачена відповідальність за ч. 1 ст. 130 КУпАП. Водію ОСОБА_1 повідомлено, що за відмову проходити огляд на стан сп`яніння буде складено протокол про адміністративне правопорушення. ОСОБА_1 повідомила: «Бажаю напевно. Можна буде дути інший водій? Мамі було погано, тому вона поїхала». Після чого працівником поліції ще раз запропоновано ОСОБА_1 продути алкотестер на місці зупинки. Чоловік, який перебув поряд із ОСОБА_1 виявив бажання продути алкотестер за водія та зазначив, що він був за кермом. На що працівник поліції повідомив, що за кермом перебувала саме ОСОБА_1 та повторно повідомив наслідки ухилення від проходження огляду на стан сп`яніння. Після чого на питання працівника: «Будете продувати на місці зупинки?», ОСОБА_1 повідомила: «Ні». На питання працівника поліції: «В медичний заклад будете їхати?», ОСОБА_1 негативно «помахала головою». Далі ОСОБА_1 були роз`ясненні права згідно ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП. ОСОБА_1 повідомлено, що буде складено протокол за ст. 130 КУпАП. В подальшому ОСОБА_1 відсторонили від керування транспортним засобом та повідомили про те, що оскільки її пасажир також мав ознаки сп`яніння, він не міг керувати, тому виникла необхідність у виклику тверезого водія. Після чого працівник поліції оголосив протокол про адміністративне правопорушення. ОСОБА_1 задала питання працівнику поліції: «Як Ви можете явні ознаки відстежити?», на що поліцейський відповів: «Від Вас дуже пахне алкоголем». На питання працівника поліції: «Підпис будете ставити?», ОСОБА_1 повідомила: «Не хочу».
Доводи сторони захисту про відсутність доказів факту керування транспортним засобом ОСОБА_1 не знайшли свого підтвердження, оскільки як вбачається з відеозапису боді-камери поліцейського, який є належним та допустимим доказом, сама ОСОБА_1 вказала, що керувала транспортним засобом та лише після пропозиції працівників поліції пройти огляд на стан сп`яніння, остання зазначила, що не хоче, щоб на неї було складено протокол про адміністративне правопорушення, а тому зазначила, що не вона керувала транспортним засобом. Окрім, того факт керування доведений іншими письмовими доказами, які містяться в матеріалах справи. При цьому, норми діючого КУпАП не зобов`язують обов`язкового відео фіксування керування особою транспортним засобом, такий факт підлягає доведенню сукупністю доказів, що в даному випадку встановлено поза розумним сумнівом. 
Разом з цим, відповідно до ч. 1 ст. 266 КУпАП особи, які керують транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами і щодо яких є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції, підлягають відстороненню від керування цими транспортними засобами, морськими, річковими, малими, спортивними суднами або водними мотоциклами та оглядові на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують їх увагу та швидкість реакції.
Відповідно до п. 2 Розділу І Інструкції «про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 09.11.2015 № 1452/735, огляду на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів, щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України (далі – поліцейський) є підстави вважати, що вони перебувають у стані сп`яніння згідно з ознаками такого стану.
Відповідно до ч. 2 ст. 266 КУпАП під час проведення огляду осіб поліцейський застосовує технічні засоби відеозапису, а в разі неможливості застосування таких засобів огляд проводиться у присутності двох свідків. Матеріали відеозапису обов`язково долучаються до протоколу про адміністративне правопорушення.
Отже, вимозі поліцейського до водія щодо проходження огляду на стан сп`яніння, обов`язково передує виявлення у водія ознак сп`яніння та весь перебіг подій проведення огляду фіксується технічними засобами, зокрема факт виявлення ознак сп`яніння, факт проходження огляду на стан сп`яніння або відмови від його проходження. 
Так, відповідно до протоколу про адміністративне правопорушення у ОСОБА_1 виявлені ознаки алкогольного сп`яніння: запах алкоголю з порожнини рота; млява мова; хитка хода.
Разом з цим, наданий поліцейськими відеозапис містить два файли на яких зафіксований перебіг спілкування працівників поліції із ОСОБА_1 , пропонування пройти огляд на стан сп`яніння та факт ознайомлення із складеним протоколом про адміністративне правопорушення. 
Апеляційний суд наголошує, що матеріали справи, зокрема відеозапис поліцейських взагалі не містить фіксації виявлення та оголошення ОСОБА_1 ознак алкогольного сп`яніння. Запис починається з моменту коли працівник поліції підійшов та наголосив, що іншими працівниками поліції у ОСОБА_1 виявлені ознаки алкогольного сп`яніння та одразу перейшов до пропозиції проходити відповідний огляд, при цьому самостійно жодних ознак не виявив та не оголосив. Інших файлів відеозапису матеріали справи не містять.
При цьому відповідно до ст. 251 КУпАП обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення. 
Сам по собі протокол про адміністративне правопорушення за відсутності будь-яких інших доказів не є беззаперечним доказом вини особи, оскільки не являє собою імперативного факту доведеності вини особи і не узгоджується із стандартом доказування «поза розумним сумнівом», який передбачає співіснування достатньо переконливих, чітких і узгоджених між собою висновків чи схожих неспростовних презумпцій.
Отже, в даному випадку, не можливо встановити за якими критеріями поліцейський наголосив про наявність у водія ознак алкогольного сп`яніння, без попереднього спілкування із нею або надання доказів такого спілкування та виявлення ознак сп`яніння іншими працівниками патрульної поліції. 
Встановлення ознак сп`яніння є суб`єктивним судженням поліцейського та не потребує проведення окремого огляду та надання доказів існування ознак сп`яніння. Поліцейський за своїм внутрішнім переконанням під час спілкуванням із водієм може вбачати ознаки сп`яніння, що є безумовною підставою для вимоги в проходженні відповідного огляду. Виявлення та оголошення ознак сп`яніння, не є твердженням про стан сп`яніння водія, а вказує на необхідність в проходженні огляду, задля спростування або доведення перебування в стані сп`яніння. Отже, оголошення поліцейським, які саме ним виявлені ознаки є обов`язковим. 
З огляду на викладене, жодних даних, тобто підстав для вимоги поліцейського у проходженні огляду ОСОБА_1 на стан алкогольного сп`яніння матеріали справи не містять. 
На думку апеляційного суду, в протоколі про адміністративне правопорушення формально зазначені ознаки алкогольного сп`яніння, оскільки жодна з них поліцейським не виявлена та не наголошена ОСОБА_1 як підстава для пропонування пройти огляд на стан сп`яніння. 
Наведені обставини вказують на грубе порушення порядку проведення огляду водія на стан сп`яніння та відсутність правових підстав для висування вимоги у проходження огляду на стан сп`яніння. 
Відповідно до вимог ч. 5 ст. 266 КУпАП огляд особи на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, проведений з порушенням вимог цієї статті, вважається недійсним.
Отже, апеляційним судом встановлено порушення поліцейськими порядку проведення огляду на стан сп`яніння ОСОБА_1 відповідно до ст. 266 КУпАП та Інструкції «Про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції» від 11 листопада 2015 року.
За наведених вище обставин, суд доходить висновку про відсутність правових підстав для притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, у зв`язку із порушенням інспектором поліції порядку проведення огляду водія на стан алкогольного сп`яніння.
Апеляційний суд зауважує, що притягнення особи до адміністративної відповідальності можливе лише за наявності складу адміністративного правопорушення, який підтверджений належними та допустимими доказами.
Суд має обґрунтувати свої висновки лише доказами, які є достатньо переконливими, чітко сформульованими, тобто такими, які не залишають місце сумнівам, оскільки наявність останніх не узгоджується зі стандартом доведення «поза розумним сумнівом», оскільки таке доведення може випливати із сукупності ознак чи неспростовних презумпцій, достатньо вагомих, чітких і узгоджених між собою».
Адміністративна відповідальність в Україні та процедура притягнення до неї ґрунтуються на конституційному принципі презумпції невинуватості (ст. 62 Конституції України).
Тягар доведення складу адміністративного правопорушення покладається на адміністративний орган, разом з тим, особа, яка притягається до відповідальності, звільняється від обов`язку доводити свою причетність до скоєння правопорушення.
Провадження в справі про адміністративне правопорушення не може бути розпочато, а розпочате підлягає закриттю, зокрема, за відсутності складу адміністративного правопорушення (ст. 247 ч. 1 п. 1 КУпАП).
З наявних матеріалів справи про адміністративне правопорушення не вбачається достатніх та переконливих доказів, які б беззаперечно доводили факт скоєння ОСОБА_1 інкримінованого адміністративного правопорушення.
У зв`язку з чим доводи апеляційної скарги про відсутність складу правопорушення в діях ОСОБА_1 заслуговують на увагу.
За вказаних обставин постанова суду першої інстанції підлягає скасуванню, а провадження у справі закриттю з підстав, визначених п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП.
На підставі викладеного та керуючись ст. 294 КУпАП, апеляційний суд,-
п о с т а н о в и в :
апеляційну скаргу захисника адвоката Михайлова Д.О., діючого в інтересах особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , – задовольнити.
Постанову Амур-Нижньодніпровського районного суду міста Дніпра від 06 серпня 2025 року стосовно ОСОБА_1 , визнаної винною у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП, – скасувати.
Провадження по справі про адміністративне правопорушення стосовно ОСОБА_1 закрити на підставі п. 1 ч. 1 ст. 247 КУпАП, у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч. 1 ст. 130 КУпАП.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили негайно після її винесення, є остаточною й оскарженню не підлягає.

Суддя Дніпровського 
апеляційного суду        Ірина СВІЯГІНА