ЦЕНТРАЛЬНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ 
ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

25.03.2026 року м. Дніпро Справа № 904/5571/24

Центральний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів:
головуючого судді Чередка А.Є. (доповідач) 
суддів: Мороза В.Ф., Верхогляд Т.А.,
при секретарі судового засідання: Кишкань М.А.

розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Регіонального офісу водних ресурсів у Дніпропетровській області
на рішення Господарського суду Дніпропетровської області (суддя Панна С.П.) від 03.04.2025р. у справі № 904/5571/24

за позовом Регіонального офісу водних ресурсів у Дніпропетровській області, 49044, м. Дніпро, проспект Дмитра Яворницького, будинок, 39а, код ЄДРПОУ 01038699
до Південно-Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, 49004, м. Дніпро, проспект Олександра Поля, будинок, 2, код ЄДРПОУ 20306037
про скасування рішення, - 
ВСТАНОВИВ:

Регіональний офіс водних ресурсів у Дніпропетровській області звернувся до Господарського суду Дніпропетровської області з позовною заявою до Південно-Східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України, в якій просить суд скасувати рішення Адміністративної колегії Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 54/103-р/к від 29.10.2024 за результатами розгляду справи № 54/4-20.
В обґрунтування позову зазначає, що не погоджується з ухваленим рішенням АМКУ, оскільки в діях позивача відсутні будь-які ознаки, які б свідчили про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, а Комітет діяв не в межах наданих йому повноважень, не у порядок та спосіб, встановлений законом, а при ухваленні рішення, вийшов за межі, наданих йому повноважень.
Рішенням Господарського суду Дніпропетровської області від 03.04.2025р. у справі № 904/5571/24 в задоволенні позовних вимог відмовлено у повному обсязі; судові витрати покладено на позивача.
Рішення суду мотивовано тими обставинами, що Магдалинівським МУВГ, як монополістом, завищено постійні експлуатаційні витрати у складі договірної ціни на послуги, пов`язані із переміщенням води із використанням гідротехнічних споруд на полив зрошуваних сільськогосподарських земель у 2018-2019 році, у січні – червні 2021 року через необґрунтоване включення капітальних видатків у складі прямих витрат, а також включення капітальних видатків у розмірі, що перевищує 10 відсотків від прямих витрат, як це визначено законодавчо. При розгляді даної справи судом встановлено, що оскаржуване Рішення АМКУ прийняте з дотриманням норм матеріального та процесуального права та є обґрунтованим.
Не погодившись з вказаним рішенням, до Центрального апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою звернувся Регіональний офіс водних ресурсів у Дніпропетровській області, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.04.2025р. у справі № 904/5571/24 та прийняти нове рішення, яким позовні вимоги позивача задовольнити повністю. 
За доводами апеляційної скарги, всупереч ч. 1 ст. 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України", Південно-східне міжобласне територіальне відділення Антимонопольного комітету України у своєму рішенні від 29.10.2024, вийшло за межі наданих йому повноважень, в частині визначення виду відповідальності, та замість осіб, яким заподіяно шкоду внаслідок порушення законодавства про захист економічної конкуренції, зобов`язало Регіональний офіс водних ресурсів у Дніпропетровській області відшкодувати шкоду у двомісячний термін, з дня отримання копії рішення, фактично привласнивши собі функції судів.
Нормами законодавства не передбачено повноважень Антимонопольного комітету України зобов`язувати, тобто надавати вказівки (зобов`язання) щодо способів усунення допущених порушень. Резолютивна частина рішення органу Антимонопольного комітету України, лише у необхідних випадках має містити вказівку на дії, які відповідач повинен виконати або від яких утриматися для припинення порушення (тобто триваючого правопорушення) та усунення його наслідків, а також строк виконання рішення. Суб`єкт господарювання, якого зобов`язали припинити порушення законодавства про захист економічної конкуренції, має самостійно визначитися із шляхом (способами) такого припинення відповідно до закону.
Апелянт посилається на недотримання строку розгляду заяви про порушення законодавства України про захист економічної конкуренції. 
Також, в оскаржуваному Рішенні АМКУ в якості відповідача зазначена юридична особа - Магдалинівське міжрайонне управління водного господарства, якої на дату ухвалення рішення не існує. Змін у складі сторін не відбулось. При цьому, неможливе застосування штрафу та санкцій щодо особи, яка не є і не була учасником справи, за результатами розгляду якої було ухвалене оскаржуване рішення.
Рішення АМКУ не містить посилань на докази. Так, без дослідження ринку, без проведення відповідної перевірки, а виключно за документами, наданими позивачем на вимоги АМКУ, встановлено його монопольне (домінуюче становище).
Щодо встановлення ціни на товар, то Порядком № 544/1561/1130 від 25.12.2013 не віднесенно застосування капітальних видатків виключно у загальногосподарських витратах. Відсоток капітальних видатків до прямих витрат складає більше 10%, в тому числі 10% відповідно до пункту 3.9 Порядку, а решта % відповідно до п. 3.12.
Наголошує, що додаткове збільшення відсотків капітальних витрат, як покриття нестачі бюджетного фінансування не змінюють розміру загальногосподарських витрат в цілому з дотриманням вимог п.3.8 Порядку і не завищують вартість послуг. А п.3.8 Порядку є визначальним при формуванні договірної ціни. Після обрахунків АМКУ співвідношення спеціального фонду до загальної суми кошторису порушує п. 3.8 Порядку.
Фактично Магдалинівським МУВГ та РОВР в Дніпропетровській області відбувалося встановлення таких цін, що створило покращенні умови для водокористувачів, в свою чергу цінова політика приватних суб`єктів господарювання в даній сфері була б набагато більше, враховуючи відсутність державного фінансування та податкового навантаження.
При ухваленні оскаржуваного рішення не було зазначено, яким чином було визначено розмір штрафу, який покладено на позивача. Відповідачем не було взято до уваги, що позивач є неприбутковою організацією. Оскільки у позивача взагалі відсутній дохід, то яким чином був розрахований штраф не визначено.
Ухвалою Центрального апеляційного господарського суду від 21.05.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою; розгляд апеляційної скарги призначено в судове засідання на 16.09.2025р.
У судовому засіданні по справі оголошувались перерви з 16.09.2025р. по 04.11.2025р., з 04.11.2025р. по 04.02.2026р. та з 04.02.2026р. по 25.03.2026р. 
Відповідач у відзиві на апеляційну скаргу проти її задоволення заперечує, посилаючись на наступне.
Зобов`язання усунути наслідки порушення шляхом проведення перерахунків, обумовлене виходячи з найбільш ефективного засобу припинення цих правопорушень та відновлення порушеного права. Такі дії АМКУ узгоджуються з частиною першою статті 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції". Яким чином у який спосіб будуть усунуті наслідки позивач обирає самостійно.
Позивач не заперечує факту відсутності конкуренції на ринку послуг, пов`язаних із переміщенням води із використанням гідротехнічних споруд на полив зрошуваних сільськогосподарських земель в межах певних територій, а відтак і факту монопольного (домінуючого) становища. Ураховуючи те, що апелянт фактично не заперечує щодо зайняття ним монопольного (домінуючого) становища на ринку товару, та не довів що він зазнає значної конкуренції, відповідач вважає факт зайняття позивачем монопольного (домінуючого) становища на товарному ринку доведеним, і таким що не заперечується жодною зі сторін.
Штраф, який накладено Відділенням на позивача з урахуванням частини 6 статті 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції" є обґрунтованим та правомірним. Його розраховано з урахуванням Звіту про надходження і використання коштів, отриманих як плата за послуги за 2023 рік (форма № 4-1д), РОВР у Дніпропетровській області отримано доходи від надання послуг за кодом програмної класифікації видатків та кредитування державного бюджету 2707050 "Експлуатація державного водогосподарського комплексу та управління водними ресурсами" упродовж 2023 року на загальну суму 116 570,3 тис. грн.
Пунктами 3.3, 3.5, 3.6 та 3.9 Порядку № 544/1561/1130 чітко визначено, що витрати на оновлення та модернізацію основних засобів, якими є капітальні видатки, є складовими загальногосподарських витрат, а не прямих матеріальних витрат, як стверджує позивач. Капітальні видатки не можуть бути враховані у складі прямих витрат ще й з причини, що їх розмір визначається у відсотках до прямих витрат (пункт 3.9 Порядку). Тобто, базою визначення капітальних видатків є прямі витрати.
Пунктом 3.12 визначено лише норму (умову) (витрати на подачу води до точки водовиділу, а також з точки водовиділу, які не покриваються бюджетним фінансуванням), крім наведених у пунктах 3.3 - 3.9 Порядку, за якою складові витрат враховуються при встановленні розміру плати за послуги. Проте, зазначена норма не скасовує норми, викладені у пунктах 3.3 - 3.9 Порядку, а доповнює їх.
Позивач подав заперечення на відзив у яких фактично дублює доводи апеляційної скарги.
Відповідач подав додаткові пояснення, в яких, окрім вищенаведеного вказано, що Магдалинівське МУВГ здійснює експлуатацію державних меліоративних систем, управління інженерною інфраструктурою меліоративних систем та її окремими об`єктами на території Магдалинівського і Петриківського районів Дніпропетровської області. До території обслуговування вказаної меліоративної системи належать земельні ділянки суб`єктів господарювання ТОВ "АГРО-ОВЕН", ТОВ "ВПК-АГРО", ПрАТ "АГРОКОМ", ФГ "ЕКО-ОВОЧІ", ПП "АФ "ХЛІБОДАР", СФГ "ЖУК", ТОВ "АГРОПОЛЮС-ДНІПРО" оскільки вони розташовані поблизу меліоративного комплексу Магдалинівського МУВГ, а внутрішньогосподарські зрошувальні системи земельних ділянок збудовані та розташовані так, що водозабір ними здійснюється із точок водовиділу Управління (насосних станцій). Забір води здійснюється із водних об`єктів і по зрошувальних системах подається первинним водокористувачам до точок водовиділу (насосних станцій).
Тобто, інших суб`єктів господарювання, що надавали або мали технічну можливість (інженерні системи (зрошувальні системи) та відповідний обслуговуючий персонал) надання досліджуваних послуг юридичним особам в межах території Магдалинівського і Петриківського районів Дніпропетровської області у спірний період в ході розгляду справи Відділенням не встановлено.
Штраф у справі розраховано виходячи з власних надходжень бюджетних установ, якими для позивача є плата за послуги, пов`язані із переміщенням води із використанням гідротехнічних споруд на полив зрошуваних сільськогосподарських земель.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, заслухавши пояснення представників сторін, дослідивши матеріали справи, судова колегія дійшла до висновку про відсутність підстав для задоволення апеляційної скарги, виходячи з наступного.
Як вбачається з матеріалів справи та встановлено місцевим господарським судом, Адміністративною колегію Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України (далі – Відділення) прийнято рішення від 29.10.2024 № 54/103-р/к по справі № 54/4-20 "Про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та накладення штрафу" (далі – Рішення), резолютивною частиною якого передбачено:
1. Визнати, що протягом 2018 – 2020 років, січня-червня 2021 року Магдалинівське міжрайонне управління водного господарства (ідентифікаційний код юридичної особи – 05430745, місцезнаходження: вул. Комарова, буд. 53, смт. Магдалинівка, Магдалинівський район, Дніпропетровська обл., 51100) займало монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг, пов`язаних із переміщенням води із використанням гідротехнічних споруд на полив зрошуваних сільськогосподарських земель в межах території Магдалинівського і Петриківського районів Дніпропетровської області (Чумаківська ОТГ (с. Приют, с. Безбородькове), Магдалинівська ОТГ (с. Шевченківка, с. Чернеччина, смт. Магдалинівка, м. Перещепине) де розташовані об`єкти меліоративного комплексу Магдалинівського МУВГ, які знаходилися в його оперативному управлінні, та не мало жодного конкурента на ринку.
2. Визнати дії Магдалинівського міжрайонного управління водного господарства, які полягають у встановленні та застосуванні завищеного розміру вартості послуг, пов`язаних із переміщенням води із використанням гідротехнічних споруд на полив зрошуваних сільськогосподарських земель у розрахунку на один куб. м. води на суму: 
- 0,119 грн з ПДВ у 2018 році;
- 0,063 грн. з ПДВ у 2019 році;
- 0,336 грн. з ПДВ у січні – червні 2021 року, внаслідок включення до договірної ціни необґрунтованих витрат, 
порушенням, передбаченим пунктом 2 статті 50, пунктом 1 частини другої статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку послуг, пов`язаних із переміщенням води із використанням гідротехнічних споруд на полив зрошуваних сільськогосподарських земель, шляхом встановлення таких цін реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку. 
3. За порушення, вказане в пункті 2 резолютивної частини рішення, накласти на Регіональний офіс водних ресурсів у Дніпропетровській області (ідентифікаційний код юридичної особи – 01038699), як правонаступника Магдалинівського міжрайонного управління водного господарства (ідентифікаційний код юридичної особи – 05430745) штраф у розмірі 68 000 гривень.
4. Зобов`язати Регіональний офіс водних ресурсів у Дніпропетровській області (ідентифікаційний код юридичної особи – 01038699), як правонаступника Магдалинівського міжрайонного управління водного господарства (ідентифікаційний код юридичної особи – 05430745) усунути наслідки порушення законодавства про захист економічної конкуренції, шляхом проведення відповідних перерахунків, у двомісячний термін.
Вказане рішення отримано Регіональним офісом водних ресурсів у Дніпропетровській області 12.11.2024 р.
Відповідно до змісту оскаржуваного Рішення АМКУ, останнє винесено за результатами проведеного дослідження діяльності Магдалинівського міжрайонного управління водного господарства, за заявою ТОВ "АГРОПОЛЮС-ДНІПРО" від 08.07.2019 № 080719/2 та доповнення від 17.07.2019 № 170719 до заяви про порушення законодавства про захист економічної конкуренції в діях Магдалинівського міжрайонного управління водного господарства (далі – Магдалинівське МУВГ) у вигляді зловживання монопольним (домінуючим) становищем шляхом встановлення таких цін на послуги, пов`язані із переміщенням води із використанням гідротехнічних споруд на полив зрошуваних сільськогосподарських земель у період 2018 – 2019 роки, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку (далі – Заява). У результаті такі дії призвели до ущемлення інтересів споживачів, що було б неможливим за умов існування значної конкуренції на ринку.
Позивач, не погоджується з ухваленим рішенням АМКУ, оскільки в діях позивача відсутні будь-які ознаки, які б свідчили про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, а Комітет діяв не в межах наданих йому повноважень, не у порядок та спосіб, встановлений законом, а при ухваленні рішенні рішення, вийшов за межі, наданих йому повноважень.
Відповідно до частини першої статті 1 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" Антимонопольний комітет України є державним органом із спеціальним статусом, метою діяльності якого є забезпечення державного захисту конкуренції у підприємницькій діяльності та у сфері публічних закупівель.
Згідно з частиною першою статті 7 Закону України "Про Антимонопольний комітет України" у сфері здійснення контролю за дотриманням законодавства про захист економічної конкуренції Антимонопольний комітет України має повноваження, зокрема, розглядати заяви і справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції та проводити розслідування за цими заявами і справами; приймати передбачені законодавством про захист економічної конкуренції розпорядження та рішення за заявами і справами, перевіряти та переглядати рішення у справах, надавати висновки щодо кваліфікації дій відповідно до законодавства про захист економічної конкуренції.
За приписами частини першої статті 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" підставами для зміни, скасування чи визнання недійсними рішень органів Комітету є: неповне з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведення обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні, обставинам справи; порушення або неправильне застосування норм матеріального чи процесуального права.
Порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для зміни, скасування чи визнання недійсним рішення тільки за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення (ч.2 ст. 59 Закону).
Відповідно до статті 60 наведеного Закону заявник, відповідач, третя особа мають право оскаржити рішення органів Антимонопольного комітету України повністю або частково до господарського суду у двомісячний строк з дня одержання рішення. Цей строк не може бути відновлено.
Правилами розгляду Антимонопольним комітетом України та його територіальними відділеннями заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, затвердженими Розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19 квітня 1994 р. № 5, встановлено, що вони визначають окремі особливості порядку розгляду заяв, справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, у тому числі про захист від недобросовісної конкуренції органами Комітету відповідно до Законів України "Про захист економічної конкуренції", "Про захист від недобросовісної конкуренції", "Про Антимонопольний комітет України" та встановлюють порядок перевірки та перегляду рішень органів Комітету в цих справах і діють до прийняття відповідних актів законодавства.
У статті 1 Закону України "Про захист економічної конкуренції" міститься визначення терміну "суб`єкт господарювання", під яким у цьому Закону розуміється суб`єкт господарювання - юридична особа незалежно від організаційно-правової форми та форми власності чи фізична особа, що здійснює діяльність з виробництва, реалізації, придбання товарів, іншу господарську діяльність, у тому числі яка здійснює контроль над іншою юридичною чи фізичною особою; група суб`єктів господарювання, пов`язаних відносинами контролю. Суб`єктами господарювання визнаються також органи державної влади, органи місцевого самоврядування, а також органи адміністративно-господарського управління та контролю в частині їх діяльності з виробництва, реалізації, придбання товарів чи іншої господарської діяльності. Господарською діяльністю не вважається діяльність фізичної особи з придбання товарів народного споживання для кінцевого споживання.
Відповідно до статті 13 Закону України "Про захист економічної конкуренції" зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку є дії чи бездіяльність суб`єкта господарювання, який займає монопольне (домінуюче) становище на ринку, що призвели або можуть призвести до недопущення, усунення чи обмеження конкуренції, або ущемлення інтересів інших суб`єктів господарювання чи споживачів, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку.
Зловживанням монопольним (домінуючим) становищем на ринку, зокрема, визнається: 1) встановлення таких цін чи інших умов придбання або реалізації товару, які неможливо було б встановити за умов існування значної конкуренції на ринку; 2) застосування різних цін чи різних інших умов до рівнозначних угод з суб`єктами господарювання, продавцями чи покупцями без об`єктивно виправданих на те причин; 3) обумовлення укладання угод прийняттям суб`єктом господарювання додаткових зобов`язань, які за своєю природою або згідно з торговими та іншими чесними звичаями у підприємницькій діяльності не стосуються предмета договору; 4) обмеження виробництва, ринків або технічного розвитку, що завдало чи може завдати шкоди іншим суб`єктам господарювання, покупцям, продавцям; 5) часткова або повна відмова від придбання або реалізації товару за відсутності альтернативних джерел реалізації чи придбання; 6) суттєве обмеження конкурентоспроможності інших суб`єктів господарювання на ринку без об`єктивно виправданих на те причин; 7) створення перешкод доступу на ринок (виходу з ринку) чи усунення з ринку продавців, покупців, інших суб`єктів господарювання.
Зловживання монопольним (домінуючим) становищем на ринку забороняється і тягне за собою відповідальність згідно з законом.
Згідно зі статтею 42 вищевказаного Закону суб`єкт господарювання не може бути притягнений до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, якщо минув строк давності притягнення до відповідальності. Строк давності притягнення до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції становить п`ять років з дня вчинення порушення, а в разі триваючого порушення - з дня закінчення вчинення порушення. Строк давності притягнення до відповідальності за порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбачені пунктами 13-16 статті 50 цього Закону, становить три роки з дня вчинення порушення, а в разі триваючого порушення - з дня закінчення вчинення порушення. Перебіг строку давності зупиняється на час розгляду органами АМК справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.
За пунктом 2 частини першої статті 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції" порушеннями законодавства про захист економічної конкуренції є зловживання монопольним (домінуючим) становищем.
Відповідно до частини першої статті 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції" органи АМК накладають штрафи на об`єднання, суб`єктів господарювання: юридичних осіб; фізичних осіб; групу суб`єктів господарювання - юридичних та/або фізичних осіб, що відповідно до статті 1 цього Закону визнається суб`єктом господарювання, у випадках, передбачених частиною четвертою цієї статті.
У частині другій статті 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції" зазначено, що за порушення, передбачені, зокрема, пунктом 2 статті 50 цього Закону, накладаються штрафи у розмірі до десяти відсотків доходу (виручки) суб`єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік, що передував року, в якому накладається штраф. У разі наявності незаконно одержаного прибутку, який перевищує десять відсотків зазначеного доходу (виручки), штраф накладається у розмірі, що не перевищує потрійного розміру незаконно одержаного прибутку. Розмір незаконно одержаного прибутку може бути обчислено оціночним шляхом.
Предметом судового розгляду у цій справі є встановлення наявності / відсутності визначених статтею 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" підстав для скасування рішення Адміністративної колегії Південно-східного міжобласного територіального відділення Антимонопольного комітету України № 54/103-р/к від 29.10.2024 за результатами розгляду справи № 54/4-20.
Під час вирішення спорів про скасування та/або визнання недійсним рішень органів АМК щодо порушення законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченого статтею 13 Закону, та накладення штрафу за відповідне порушення, господарським судам необхідно здійснити перевірку та надати належну оцінку доводам кожної зі сторін у справі, зокрема, суди мають перевіряти правильність застосування органами АМК відповідних правових норм, в тому числі, й Методики щодо наявності чи відсутності монопольного (домінуючого) становища суб`єкта господарювання на ринку, щодо товарних, територіальних (географічних), часових меж ринку так і наявності чи відсутності факту зловживання відповідачем антимонопольної справи таким становищем. Водночас господарські суди не повинні перебирати на себе не притаманні суду функції, які здійснюються виключно органами АМК, та знову встановлювати товарні, територіальні (географічні), часові межі певних товарних ринків після того, як це зроблено зазначеними органами, й на підставі цього робити висновки про наявність чи відсутність монопольного (домінуючого) становища суб`єкта господарювання на ринку.
Дискреційні повноваження - це сукупність прав та обов`язків органів державної влади та місцевого самоврядування, осіб, уповноважених на виконання функцій держави або місцевого самоврядування, що надають їм можливість на власний розсуд визначити повністю або частково вид і зміст управлінського рішення, яке приймається, або можливість вибору на власний розсуд одного з декількох альтернативних варіантів управлінських рішень, кожен із яких є законним. При цьому повноваження державних органів не можуть визнаватися дискреційними за наявності лише одного правомірного та законно обґрунтованого варіанта поведінки суб`єкта владних повноважень.
Так, суд у розгляді спору про визнання недійсним/скасування/зміну рішення АМК, не втручаючись у дискрецію (вільний розсуд) АМК, з`ясовує і визначає наявність/відсутність, а відтак доведеність/недоведеність, обґрунтованість/необґрунтованість передбачених статтею 59 Закону підстав для визнання недійсним рішення АМК скрізь призму/критерії, зокрема, неповноти з`ясування обставин, які мають значення для справи; недоведеності обставин, які мають значення для справи і які визнано встановленими; неправильності застосування норм матеріального і процесуального права тощо. Саме таким чином, суд і здійснює перевірку на відповідність реалізації дискреції закону (праву), так і на узгодженість рішень/дій, прийнятих на підставі дискреції, з правами особи, загальними принципами публічної адміністрації, процедурними нормами, обставинами справи тощо. Близький за змістом правовий висновок викладений, зокрема, у постанові Верховного Суду від 12.08.2025 у справі № 914/2182/24.
Колегія суддів вважає безпідставними доводи позивача про те, що АМКУ вийшло за межі наданих йому повноважень, в частині визначення виду відповідальності у рішенні.
Так, частиною першою статті 48 Закону України "Про захист економічної конкуренції" зокрема визначено: за результатами розгляду справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції органи Антимонопольного комітету України приймають рішення, в тому числі про:
визнання вчинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції;
припинення порушення законодавства про захист економічної конкуренції;
зобов`язання органу влади, органу місцевого самоврядування, органу адміністративно-господарського управління та контролю скасувати або змінити прийняте ним рішення чи розірвати угоди, визнані антиконкурентними діями органів влади, органів місцевого самоврядування, органів адміністративно-господарського управління та контролю;
визнання суб`єкта господарювання таким, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку;
примусовий поділ суб`єкта господарювання, що займає монопольне (домінуюче) становище на ринку;
накладення штрафу;
блокування цінних паперів;
усунення наслідків порушень законодавства про захист економічної конкуренції, зокрема усунення чи пом`якшення негативного впливу узгоджених дій, концентрації суб`єктів господарювання на конкуренцію;
скасування дозволу на узгоджені дії у разі вчинення дій, заборонених згідно із статтею 19 цього Закону;
закриття провадження у справі.
Отже, згідно вказаної норми АМКУ має право вимагати усунення наслідків порушень законодавства про захист економічної конкуренції.
Рішенням зобов`язано позивача усунути наслідки порушення законодавства про захист економічної конкуренції, шляхом проведення відповідних перерахунків, у двомісячний термін.
Зобов`язання усунути наслідки порушення шляхом проведення перерахунків обумовлене виходячи з найбільш ефективного засобу припинення цих правопорушень та відновлення порушеного права.
При цьому, рішення не конкретизує у який спосіб будуть усунуті наслідки: чи то перерахуванням коштів споживачам цих послуг, чи то зменшенням та/або збільшення заборгованості за вказані послуги, або іншим шляхом, який позивач має право обирати самостійно.
Отже, у даному випадку, АМКУ не переймав на себе функцій суду та не зобов`язував відшкодовувати збитки суб`єктам господарювання внаслідок допущеного порушення.
Щодо процесуальних порушень – порушення строку розгляду заяви (заяву подано у 2019 році, розгляд справи розпочато 16.04.2020, а рішенні прийнято у 2024 році), відсутність продовження строку розгляду заяви, суд зазначає наступне.
Відповідно пункту 2 розділу ІІ Прикінцевих та перехідних положень Закону України "Про внесення змін до деяких законодавчих актів України щодо вдосконалення законодавства про захист економічної конкуренції та діяльності Антимонопольного комітету України" визначено, що справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, розгляд яких розпочато до дня набрання чинності цим Законом, розглядаються відповідно до законодавства, яке діяло до дня набрання чинності цим Законом.
Розпорядженням Антимонопольного комітету України від 19 квітня 1994 р. № 5 затверджені Правила розгляду заяв і справ про порушення законодавства про захист економічної конкуренції.
Згідно п. 19 цих Правил заява про порушення розглядається протягом 30 календарних днів, а у разі потреби одержання додаткової інформації, яка не може бути надана заявником, строк розгляду заяви може бути подовжений державним уповноваженим, головою відділення на 60 календарних днів, про що письмово повідомляється заявнику.
Абзац перший пункту 3 розділу VI із змінами, внесеними згідно з Розпорядженням Антимонопольного комітету № 16-рп від 23.11.2023, визначає, що заява про порушення розглядається протягом 60 календарних днів, а у разі потреби одержання додаткової інформації, яка не може бути надана заявником, строк розгляду заяви може бути подовжений державним уповноваженим, головою територіального відділення на 60 календарних днів, про що письмово повідомляється заявнику.
Проте, як вказано вище, згідно ч. 2 ст. 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції" порушення або неправильне застосування норм процесуального права може бути підставою для зміни, скасування чи визнання недійсним рішення тільки за умови, якщо це порушення призвело до прийняття неправильного рішення.
У даному випадку позивачем не доведено, а судом не встановлено, що дане порушення призвело до прийняття неправильного рішення.
Пунктом 24 цього ж Розпорядження (в редакції чинній на момент початку розгляду справи) передбачено - установивши, що як відповідач до участі в справі повинна бути залучена інша особа, органами Комітету приймається розпорядження про заміну відповідача або про залучення до участі в справі співвідповідачів, про що повідомляються особи, які беруть участь у справі. Аналогічна норма передбачена ч. 2 ст. 37 Закон України "Про захист економічної конкуренції", яка чинна і на сьогоднішній день.
Позивач зазначає, що згідно розділу І процесуальних дій у Рішенні АМКУ не відображено заміни/ залучення відповідача.
Проте, у розділі 2.2. Рішення АМКУ визначено підстави для правонаступництва у даній справі.
Відповідачем у справі було Магдалинівське міжрайонне управління водного господарства (ідентифікаційний код юридичної особи - 05430745, адреса: вул. Комарова, буд. 53, смт. Магдалинівка, Магдалинівський район, Дніпропетровська обл., 51100).
Згідно з Положенням про Магдалинівське МУВГ (нова редакція), затвердженого наказом Державного агентства України від 10.09.2018 № 683, Магдалинівське МУВГ є юридичною особою, бюджетною неприбутковою організацією, належить до сфери управління центрального органу виконавчої влади, який реалізує державну політику у сфері розвитку водного господарства та гідротехнічної меліорації земель, використання та відтворення поверхневих водних ресурсів – Державного агентства водних ресурсів України. 
За інформацією Магдалинівського МУВГ (лист від 20.08.2019 № 398/01-04) Управління, здійснювало діяльність за рахунок коштів державного бюджету за програмою 489 "Загальнодержавна цільова програма розвитку водного господарства та екологічного оздоровлення басейну річки Дніпро на період до 2021 року" в частині програми 2407050 "Експлуатація державного водогосподарського комплексу та управління водними ресурсами".
Основний вид економічної діяльності (КВЕД 01.61) – допоміжна діяльність у рослинництві (виписка з Єдиного державного реєстру юридичних осіб, фізичних осіб-підприємців та громадських формувань від 14.05.2019.
Відповідно до наказу Державного агентства водних ресурсів України від 09.06.2020 № 527 "Про реорганізацію Магдалинівського МУВГ" Державне агентство водних ресурсів України вирішило реорганізувати Магдалинівське МУВГ шляхом приєднання до Регіонального офісу водних ресурсів у Дніпропетровській області. Цим же наказом визначено Регіональний офіс водних ресурсів у Дніпропетровській області правонаступником Магдалинівського МУВГ до якого переходять усі майнові права та обов`язки Магдалинівського МУВГ, а все нерухоме майно, передане Регіональному офісу водних ресурсів у Дніпропетровській області від Магдалинівського МУВГ, закріплене на праві оперативного управління за Регіональним офісом.
Регіональний офіс водних ресурсів у Дніпропетровській області (ідентифікаційний код юридичної особи – 01038699, пр.-т Дмитра Яворницького, буд. 39-А, м. Дніпро, 49044) (далі – РОВР у Дніпропетровській області). 
Згідно з даними з ЄДР, РОВР у Дніпропетровській області є юридичною особою із організаційно-правовою формою – державна організація (установа, заклад).
Основним видом економічної діяльності якого є – "Діяльність головних управлінь (хед-офісів)" (КВЕД 70.10).
РОВР у Дніпропетровській області листом від 07.05.2024 № 910/07-24 підтвердило, що Магдалинівське МУВГ з 01.07.2021 не є юридичною особою, а є його відділенням без статусу юридичної особи. 
Магдалинівське МУВГ продовжує надавати послуги як Магдалинівське відділення (структурний підрозділ) у складі РОВР у Дніпропетровській області.
Магдалинівське МУВГ, відповідно до покладених на нього завдань здійснює експлуатацію державних меліоративних систем, перерозподіл (перекидання) водних ресурсів для забезпечення їх балансу у межах зони діяльності Управління шляхом переміщення води державними меліоративними системами відкритого (штучно створені водні об`єкти) і закритого типу (водогони, трубопроводи) та надання доступу до них первинним водокористувачам у період 2018 – 2020 років, січня - червня 2021 року як юридична особа, а з 01.07.2021 і на момент прийняття рішення про порушення законодавства про захист економічної конкуренції у справі № 54/4-20, як структурний підрозділ РОВР у Дніпропетровській області.
Упродовж 2018 - 2020 років, січня – червня 2021 року Магдалинівське МУВГ надавало платні послуги на замовлення юридичних і фізичних осіб на підставі господарських договорів, укладених ним, як юридичною особою. З 01.07.2021 і на момент прийняття рішення про порушення законодавства про захист економічної конкуренції у справі № 54/4-20, а є його відділенням без статусу юридичної особи та продовжує надавати послуги як Магдалинівське відділення (структурний підрозділ) у складі РОВР у Дніпропетровській області.
Отже, вказані доводи позивача щодо притягнення до відповідальності особи, яка не була учасником справи, спростовуються вищевикладеним.
Також, є безпідставними та спростовуються самим змістом розділу 3 Рішення АМКУ і доводи позивача про те, що Рішення АМКУ не містить посилань на докази, прийнято без дослідження ринку, без проведення відповідної перевірки, а виключно за документами, наданими позивачем.
Відповідно до частин першої та другої статті 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції" суб`єкт господарювання займає монопольне (домінуюче) становище на ринку товару, якщо: на цьому ринку у нього немає жодного конкурента; не зазнає значної конкуренції внаслідок обмеженості можливостей доступу інших суб`єктів господарювання щодо закупівлі сировини, матеріалів та збуту товарів, наявності бар`єрів для доступу на ринок інших суб`єктів господарювання, наявності пільг чи інших обставин.
Монопольним (домінуючим) вважається становище суб`єкта господарювання, частка якого на ринку товару перевищує 35 відсотків, якщо він (суб`єкт господарювання) не доведе, що зазнає значної конкуренції.
Установлення монопольного (домінуючого) становища суб`єкта (суб`єктів) господарювання включає застосування як структурних, так і поведінкових показників, що характеризують стан конкуренції на ринку. При цьому застосування структурних показників зумовлюється встановленням об`єкта аналізу, визначенням товарних, територіальних (географічних), часових меж ринку на підставі інформації, яка може бути використана для визначення монопольного (домінуючого) становища.
Обов`язок з доведення в суді факту зайняття суб`єктом господарювання монопольного (домінуючого) становища на ринку покладається на АМК або його територіальне відділення, яке є стороною у справі.
Водночас за змістом приписів статті 12 Закону України "Про захист економічної конкуренції" суб`єкт господарювання, який заперечує зайняття ним монопольного (домінуючого) становища на ринку товару, має довести, що він зазнає значної конкуренції.
Позивач не заперечує факту відсутності конкуренції на ринку послуг, пов`язаних із переміщенням води із використанням гідротехнічних споруд на полив зрошуваних сільськогосподарських земель в межах території Магдалинівського і Петриківського районів Дніпропетровської області (Чумаківська ОТГ (с. Приют, с. Безбородькове), Магдалинівська ОТГ (с. Шевченківка, с. Чернеччина, смт. Магдалинівка, м. Перещепине), де розташовані об`єкти меліоративного комплексу Магдалинівського МУВГ, які знаходилися в його оперативному управлінні, а відтак і факту монопольного (домінуючого) становища.
Жодних доказів або посилань на те, що діяльність позивача зазнає конкуренції не вказано ні у суді першої, ні у суді апеляційної інстанції. При цьому, позивач не був позбавлений можливості надати відповідні документи і відповідачу під час розгляду справи про порушення законодавства про захист економічної конкуренції, протилежного позивачем не доведено.
Ураховуючи те, що позивач фактично не заперечує щодо зайняття ним монопольного (домінуючого) становища на ринку товару, та не довів що він зазнає значної конкуренції, суд вважає факт зайняття Регіональним офісом монопольного (домінуючого) становища на товарному ринку доведеним.
Визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання проводиться відповідно до Методики визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання на ринку, затвердженої розпорядженням Антимонопольного комітету України від 05.03.2002 № 49-р, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 01.04.2002 за № 317/6605 (далі - Методика).
Пунктом 2.2 Методики встановлено, що етапи визначення монопольного (домінуючого) становища суб`єктів господарювання, їх кількість та послідовність проведення, передбачені пунктом 2.1 Методики, можуть змінюватися, залежно від фактичних обставин, зокрема особливостей товару, структури ринку, обсягів наявної інформації щодо ринку тощо.
У Рішенні АМКУ визначено, що відповідно до пункту 1.3 Положення про Магдалинівське міжрайонне управління водного господарства, затвердженого наказом Державного агентства водних ресурсів України від 10.09.2018 № 683, Управління в межах своїх повноважень, забезпечує на території Магдалинівського і Петриківського районів Дніпропетровської області вирішення питань щодо експлуатації державних меліоративних систем, використання та відтворення поверхневих водних ресурсів, гідротехнічної меліорації земель, вирішує в установленому порядку разом із місцевими органами виконавчої влади та іншими організаціями питання забезпечення населення і галузей економіки Магдалинівського і Петриківського районів Дніпропетровської області водними ресурсами, здійснює від імені Державного агентства водних ресурсів України виробничі функції з управління інженерною інфраструктурою меліоративних систем та її окремими об`єктами, що перебувають у державній власності.
Тобто, Магдалинівське МУВГ здійснює експлуатацію державних меліоративних систем, управління інженерною інфраструктурою меліоративних систем та її окремими об`єктами на території Магдалинівського і Петриківського районів Дніпропетровської області (Чумаківська ОТГ (с. Приют, с. Безбородькове), Магдалинівська ОТГ (с. Шевченківка, с. Чернеччина, смт. Магдалинівка, м. Перещепине).
До території обслуговування вказаної меліоративної системи належать земельні ділянки суб`єктів господарювання ТОВ "АГРО-ОВЕН", ТОВ "ВПК-АГРО", ПрАТ "АГРОКОМ", ФГ "ЕКО-ОВОЧІ", ПП "АФ "ХЛІБОДАР", СФГ "ЖУК", ТОВ "АГРОПОЛЮС-ДНІПРО" оскільки вони розташовані поблизу меліоративного комплексу Магдалинівського МУВГ, а внутрішньогосподарські зрошувальні системи земельних ділянок збудовані та розташовані так, що водозабір ними здійснюється із точок водовиділу Управління (насосних станцій).
Забір води здійснюється із водних об`єктів і по зрошувальних системах подається первинним водокористувачам до точок водовиділу (насосних станцій).
Тобто, інших суб`єктів господарювання, що надавали або мали технічну можливість (інженерні системи (зрошувальні системи) та відповідний обслуговуючий персонал) надання досліджуваних послуг юридичним особам в межах території Магдалинівського і Петриківського районів Дніпропетровської області (Чумаківська ОТГ (с. Приют, с. Безбородькове), Магдалинівська ОТГ (с. Шевченківка, с. Чернеччина, смт. Магдалинівка, м. Перещепине) у період 2018-2020 років, січня-червня 2021 року в ході розгляду справи Відділенням не встановлено.
Таким чином, для споживачів Магдалинівського МУВГ в межах території Магдалинівського і Петриківського районів Дніпропетровської області (Чумаківська ОТГ (с. Приют, с. Безбородькове), Магдалинівська ОТГ (с. Шевченківка, с. Чернеччина, смт. Магдалинівка, м. Перещепине) упродовж 2018-2020 років, січня - червня 2021 року документально підтверджено один спосіб водокористування для зрошення їх сільськогосподарських земель - отримання у Магдалинівського МУВГ послуг, пов`язаних із переміщенням води із використанням гідротехнічних споруд на полив зрошуваних земель.
Отже, враховуючи викладене, Магдалинівське МУВГ упродовж 2018-2020 років, січня - червня 2021 року займало монопольне (домінуюче) становище на ринку послуг, пов`язаних із переміщенням води із використанням гідротехнічних споруд на полив зрошуваних сільськогосподарських земель в межах території Магдалинівського і Петриківського районів Дніпропетровської області (Чумаківська ОТГ (с. Приют, с. Безбородькове), Магдалинівська ОТГ (с. Шевченківка, с. Чернеччина, смт. Магдалинівка, м. Перещепине), де розташовані об`єкти меліоративної системи, які знаходилися в його оперативному управлінні, як таке що не мало жодного конкурента на ринку; протилежного позивачем не доведено.
Щодо неправомірного визначення розміру штрафу за порушення законодавства про захист економічної конкуренції та без врахування обставин того, що позивач є неприбутковою організацією, суд зазначає наступне.
У розділі 7 Рішення АМКУ детально зазначено, яким чином здійснено нарахування штрафу, з урахуванням того що позивач є неприбутковою організацією.
Встановлено, що позивач є бюджетною неприбутковою організацією і належить до сфери управління центрального органу виконавчої влади, який здійснює реалізацію державної політики у сфері водного господарства і гідротехнічної меліорації земель, управління, використання та відтворення поверхневих водних ресурсів - Державного агентства водних ресурсів України.
Відповідно до п. 11 постанови Кабінету Міністрів України від 26.10.2011 №1101 "Про затвердження переліку платних послуг, які надаються бюджетними установами, що належать до сфери управління Державного агентства водних ресурсів" позивач надає такі платні послуги, як, зокрема, послуги, пов`язані з подачею води юридичним і фізичним особам з меліоративних систем і водних джерел для поливу зрошуваних або зволоження осушених земель, промислових і комунальних потреб, а також поливу городів, садів і богарних земель та наповнення наливом водойм.
Таким чином, позивач, надаючи вищезазначені платні послуги, здійснює господарську діяльність, отже у розумінні абз.12 ст.1 Закону України "Про захист економічної конкуренції" є суб`єктом господарської діяльності.
Як вже зазначалося, відповідно до абзацу 2 частини другої статті 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції" за порушення, визначене пунктом 2 статті 50 цього Закону накладається штраф у розмірі до десяти відсотків доходу (виручки) суб`єкта господарювання від реалізації продукції (товарів, робіт, послуг) за останній звітний рік що передував року, в якому накладається штраф.
Порядком складання бюджетної звітності розпорядниками та одержувачами бюджетних коштів, звітності фондами загальнообов`язкового державного соціального і пенсійного страхування, затвердженим наказом Міністерства фінансів України від 24.01.2012 № 44 (в редакції наказу Міністерства фінансів України від 24.01.2012 № 44), передбачено, що розпорядники бюджетних коштів складають Звіт про надходження і використання коштів, отриманих як плата за послуги (форма № 4-1д, № 4-1м).
Згідно із Звітом про надходження і використання коштів, отриманих як плата: послуги за 2023 рік (форма № 4-1д), РОВР у Дніпропетровській області отримані доходи від надання послуг за кодом програмної класифікації видатків та кредитуванні державного бюджету 2707050 "Експлуатація державного водогосподарського комплексу та управління водними ресурсами" упродовж 2023 року на загальну сум 116 570,3 тис. грн.
Відповідно до пункту 15 частини першої статті 2 Бюджетного кодексу України власні надходження бюджетних установ - надходження, отримані в установленому порядку бюджетними установами як плата за надання послуг, виконання робіт та цільових заходів, гранти, дарунки та благодійні внески, а також надходження від реалізації в установленому порядку продукції чи майна та іншої діяльності.
Такими надходженнями для Магдалинівського МУВГ і його правонаступника Регіонального офісу водних ресурсів у Дніпропетровській області є плата за послуги, пов`язані із переміщенням води із використанням гідротехнічних споруд на полив зрошуваних сільськогосподарських земель.
Отже штраф у розмірі 68 000 грн, який накладено Відділенням на позивача з урахуванням частини 6 статті 52 Закону України "Про захист економічної конкуренції" є обґрунтованим та правомірним.
Відносно порядку ціноутворення слід зазначити наступне.
Порядок визначення вартості та надання платних послуг бюджетними установами, що належать до сфери управління Державного агентства водних ресурсів України, затверджений спільним наказом Міністерства екології та природних ресурсів України, Міністерства економічного розвитку і торгівлі України, Міністерства фінансів України від 25.12.2013 № 544/1561/1130, (далі - Порядок) визначає особливості формування вартості та надання платних послуг юридичним та фізичним особам.
Пунктом 3.2 Порядку № 544/1561/1130 передбачено, що розмір договірних (вільних) цін за кожний вид платної послуги визначається на підставі економічно обґрунтованих витрат, пов`язаних безпосередньо з наданням (виконанням) відповідної платної послуги.
Позивач, включив до прямих матеріальних витрат у 2018 році та до інших прямих витрат у 2021 році капітальні видатки за кодом економічної класифікації видатків (КЕКВ) 3110 "Придбання обладнання і предметів довгострокового користування" відповідно на суму 499 800 грн та 2 138 000 грн., посилаючись на пункт 3.12, яким на його думку не деталізовано віднесення вказаних витрат саме до загальногосподарських.
У свою чергу, нормами Порядку чітко визначено із яких складових витрат формується плата за послуги, які складові (статті) витрат включають у себе прямі матеріальні витрати, інші прямі витрати, загальногосподарські витрати, яким чином і в якому розмірі визначаються загальногосподарські витрати та капітальні видатки.
Так, пунктом 3.5 Порядку передбачено, що до прямих матеріальних витрат відноситься вартість основних матеріалів, необхідних для виконання робіт, надання послуг, допоміжних та інших матеріалів, які віднесені до конкретного виду надання послуг.
Згідно з пунктом 3.6. Порядку до інших прямих витрат включаються всі інші виробничі витрати, які віднесені до конкретного виду надання послуг.
У пункті 3.3 Порядку зазначено, що до складу витрат на надання (виконання) платних послуг належать, зокрема, загальногосподарські витрати, у тому числі витрати на оновлення та модернізацію основних засобів, що використовуються для надання платних послуг.
Згідно з пунктом 3.9 Порядку до витрат на оновлення та модернізацію основних засобів, що використовуються для надання платних послуг, відносяться капітальні видатки, визначені кошторисами на поточний рік на ці цілі.
Отже, пунктами 3.3, 3.5, 3.6 та 3.9 Порядку визначено, що витрати на оновлення та модернізацію основних засобів, якими є капітальні видатки, є складовими загальногосподарських витрат, а не прямих матеріальних витрат, а також не інших прямих витрат, як стверджує позивач.
Пунктом 3.9 Порядку визначено розмір згідно з яким обраховуються капітальні видатки - 10 відсотків до прямих витрат. Тобто, базою визначення капітальних видатків є прямі витрати.
Пунктом 3.12 Порядку передбачено, що витрати на подачу води до точки водовиділу, а також з точки водовиділу, які не покриваються бюджетним фінансуванням, згідно з розрахунками організації включаються до розрахунку договірної ціни (у тому числі електроенергія, капітальні видатки, заробітна плата).
Тобто, вказаним пунктом 3.12 визначено лише норму (умову) (витрати на подачу води до точки водовиділу, а також з точки водовиділу, які не покриваються бюджетним фінансуванням), крім наведених у пунктах 3.3 - 3.9 Порядку, за якою складові витрат враховуються при встановленні розміру плати за послуги. Проте зазначена норма не скасовує норми, викладені у пунктах 3.3 - 3.9 Порядку, а доповнює їх.
Магдалинівським МУВГ всупереч нормам пунктів 3.3, 3.5, 3.6 Порядку безпідставно включено капітальні видатки на придбання обладнання і предметів довгострокового користування за КЕКВ 3110 до договірної ціни: на 2018 рік у складі прямих матеріальних витрат у сумі 499 800 грн; на січень - червень 2021 у складі інших прямих витрат у сумі 2 138 000 грн.,
тим самим завищивши загальний розмір прямих витрат відповідно на суму 499 800 грн у 2018 році та на суму 2 138 000 грн. у 2021 році, що у свою чергу призвело до завищення вартості договірної ціни (постійних експлуатаційних витрат) на послуги, пов`язані із переміщенням води із використанням гідротехнічних споруд на полив зрошуваних сільськогосподарських земель та в подальшому вплинуло на розмір капітальних видатків у складі загальногосподарських витрат.
Як уже зазначалося вище пунктом 3.9 Порядку визначено розмір згідно з яким обраховуються капітальні видатки - 10 відсотків до прямих витрат. Проте, Магдалинівським МУВГ під час визначення вартості послуг пов`язаних із переміщенням води із використанням гідротехнічних споруд на полив зрошуваних сільськогосподарських земель на 2018, 2019 та 2021 роки зазначена норма не дотримана.
Згідно з пунктом 3.8 Порядку загальногосподарські витрати обраховуються у відсотках до прямих витрат. Зазначений відсоток визначається із співвідношення видатків, передбачених кошторисом спеціального фонду (у частині власних надходжень) бюджетної організації, та загальної суми видатків, передбачених кошторисом на відповідний рік.
Тобто, розмір загальногосподарських витрат безпосередньо залежить від розміру прямих витрат. Зменшення обсягу прямих витрат несе за собою зменшення обсягу загальногосподарських витрат.
Зазначене не впливає та не спростовує висновок відповідача, що Магдалинівським МУВГ завищено постійні експлуатаційні витрати у складі договірної ціни на послуги, пов`язані із переміщенням води із використанням гідротехнічних споруд на полив зрошуваних сільськогосподарських земель:
- у 2018 році на загальну суму 952 494 грн (без ПДВ) через необґрунтоване включення капітальних видатків у складі прямих витрат на суму 499 800 грн, а також через включення капітальних видатків на суму 452 694 грн. у розмірі, що перевищує 10 відсотків, як це визначено законодавчо;
- у 2019 році на загальну суму 377 612 грн (без ПДВ) через необґрунтоване включення капітальних видатків на суму 377 612 грн., у розмірі, що перевищує 10 відсотків, як це визначено законодавчо;
- у січні - червні 2021 року на загальну суму 2 320 086 грн (без ПДВ) через необґрунтоване включення капітальних видатків у складі прямих витрат на суму 2 138 000 грн, а також включення капітальних видатків на суму 182 086 грн. у розмірі, що перевищує 10 відсотків, як це визначено законодавчо, що призвело до завищення вартості послуг, пов`язаних із переміщенням води із використанням гідротехнічних споруд на полив зрошуваних сільськогосподарських земель (постійні експлуатаційні витрати) у розрахунку на 1 куб.м. води. на суму: 0,119 грн. з ПДВ у 2018 році для семи споживачів; 0,063 грн. з ПДВ у 2019 році для шести споживачів; 0,336 грн. з ПДВ у січні червні 2021 році для семи споживачів.
Отже, відповідачем доведено, а позивачем не спростовано факт завищення вартості послуг, пов`язаних із переміщенням води із використанням гідротехнічних споруд на полив зрошуваних сільськогосподарських земель.
При цьому колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції, що за умов значної конкуренції на ринку наведені вище дії позивача були б неможливими, оскільки, маючи зацікавлення продати свої послуги позивач мав б вживати заходів щодо неухильного додержання вимог нормативно-правових актів для недопущення ущемлення інтересів споживачів. В свою чергу, за наявності значної конкуренції на ринку споживач міг би обрати для себе іншого постачальника послуг, який дотримується вимог законодавства та не допускає ущемлення його законних інтересів, які полягають в одержанні послуг виключно на тих умовах, що передбачені законодавством.
Таким чином, колегія суддів апеляційної інстанції погоджується з висновками рішення суду першої інстанції, що дії позивача, які полягають у встановленні необґрунтованої вартості платних послуг на подачу води без урахування вимог Порядку № 544/1561/1130, є порушенням законодавства про захист економічної конкуренції, передбаченим п. 1 ч. 2 ст. 13, п. 2 ст. 50 Закону України "Про захист економічної конкуренції", у вигляді зловживання монопольним становищем на ринку, а саме: зловживання монопольним становищем на ринку шляхом встановлення таких цін, які були б неможливими за умов існування значної конкуренції на ринку, у зв`язку з чим підстави для визнання недійсним спірного рішення відповідача, у контексті приписів частини першої статті 59 Закону України "Про захист економічної конкуренції", відсутні.
З урахуванням усього вищенаведеного, колегія суддів апеляційного господарського суду вважає, що доводи апеляційної скарги є безпідставними та не спростовують обґрунтованих висновків суду першої інстанції, оскаржуване рішення відповідає фактичним обставинам справи та нормам матеріального і процесуального права, тому підстави, передбачені ст. 277 ГПК України, для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.04.2025р. у справі № 904/5571/24 відсутні.
Відповідно до статті 129 Господарського процесуального кодексу України судові витрати по сплаті судового збору за подання апеляційної скарги покладаються на скаржника.
З підстав наведеного та керуючись ст.ст. 264, 269, 270, 275-284, 287 Господарського процесуального кодексу України, апеляційний господарський суд, -

ПОСТАНОВИВ:

Апеляційну скаргу Регіонального офісу водних ресурсів у Дніпропетровській області на рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.04.2025р. у справі № 904/5571/24 – залишити без задоволення.
Рішення Господарського суду Дніпропетровської області від 03.04.2025р. у справі № 904/5571/24 – залишити без змін.
Витрати з оплати судового збору, понесені у суді апеляційної інстанції, віднести на Регіональний офіс водних ресурсів у Дніпропетровській області.
Постанова набирає законної сили з дня її прийняття. Право касаційного оскарження, строк на касаційне оскарження та порядок подання касаційної скарги передбачено статтями 286-289 ГПК України.

Повна постанова складена та підписана 30.03.2026 року.

Головуючий суддя А.Є. Чередко  
Суддя В.Ф. Мороз
Суддя Т.А. Верхогляд