Справа №591/6742/25 	Головуючий у суді 1-ї інстанції - Янголь Є. В.	
Номер провадження 33/816/476/26 	Суддя-доповідач Філонова Ю. О. 	
Категорія  130 КУпАП  	  	

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

20 лютого 2026 року суддя Сумського апеляційного суду Філонова Ю. О. ,з участю секретаря судового засідання - Кислої Ю.М., особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 , його захисника - адвоката Осмоловського В.А. розглянувши у відкритому судовому засіданні в режимі відеоконференції в залі суду в місті Суми справу про адміністративне правопорушення за апеляційною скаргою особи, яка притягається до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 на постанову Зарічного районного суду м. Суми від 19 серпня 2025 року, якою 
ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , громадянин України, проживаючий за адресою: АДРЕСА_1 , пенсіонер,

притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік. 
Постановлено стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в сумі 605,60 грн, - 

В С Т А Н О В И В:

Постановою судді Зарічного районного суду м. Суми від 19 серпня 2025 року водій ОСОБА_1 був притягнутий до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП і на нього було накладене адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами на 1 рік за те, що він 12.06.2025 р. о 17.15 год. в м.Суми, по вул. Харківська б.7, вживав алкоголь, а саме горілку в кількості 150 грм., після дорожньо-транспортної пригоди з його участю, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 своїми діями порушив п.2.10 «є» ПДР та вчинив правопорушення, передбачене ст. 130 ч.1 КУпАП.

Не погодившись з вказаним судовим рішенням особа, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 подав апеляційну скаргу, в якій просив скасувати постанову Зарічного районного суду м. Суми від 19 серпня 2025 року, провадження по справі закрити у зв`язку з відсутністю складу адміністративного правопорушення. 
В обґрунтування вимог апеляційної скарги вказував, що суд вийшов за межі пред`явленого звинувачення, оскільки протокол, який був направлений до суду містив звинувачення за ч.4 ст.130 КУпАП, звинувачення за ч.1 ст.130 КУпАП йому не інкримінувалось, що на його думку є порушенням права на захист.
Вважав, що не зрозуміло, враховуючи які докази, суд дійшов переконання, що він перебував в стані сп`яніння, оскільки жодного огляду він не проходив. На відеозаписі зафіксовано, що він відмовився від проходження огляду, то в даному випадку йому мало б бути пред`явлено звинувачення за п.2.5 ПДР України, а не за п.2.9 а ПДР.
Зазначав, що норми КУпАП взагалі не передбачають перекваліфікацію дій з одного звинувачення на інше.
Вислухавши особу, яка притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 та його захисника - адвоката Осмоловського В.А., які підтримали вимоги апеляційної скарги, просили їх задовольнити, перевіривши матеріали справи про адміністративне правопорушення, дослідивши доводи апеляційної скарги та відеозаписи апеляційний суд дійшов таких висновків. 
Відповідно до ч. 7 ст. 294 КУпАП, апеляційний суд переглядає справу в межах апеляційної скарги, але не обмежений доводами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено неправильне застосування норм матеріального права або порушення норм процесуального права.
Згідно з приписами ст. 245КУпАП завданням провадження у справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом.
Вимоги ст. ст. 252, 280КУпАП регламентують, що при розгляді справи про адміністративне правопорушення суд повинен з`ясувати, чи було вчинено адміністративне правопорушення, чи винна дана особа в його вчиненні, чи підлягає вона адміністративній відповідальності, чи є обставини, що пом`якшують чи обтяжують відповідальність, а також з`ясувати інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи.
Аналіз матеріалів даної справи свідчить, що суд при її розгляді зазначених вимог закону дотримався не в повній мірі.
Так, судом першої інстанції встановлено, що 12 червня 2025 року о 17.15 год в м. Суми по вул. Харківська, б.7, водій ОСОБА_1 вживав алкоголь, а саме горілку в кількості 150 гр, після дорожньо-транспортної пригоди з його участю, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 своїми діями порушив п.2.10 «є» ПДР та вчинив правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП.
На підтвердження його винуватості у вчиненому, суд послався на протокол про адміністративне правопорушення серії ЕПР1 № 359818, протокол ЕПР №359802, схему місця ДТП, пояснення ОСОБА_2 , ОСОБА_3 .
Однак, з таким висновком апеляційний суд не погоджується з наступних підстав.
Так, згідно протоколу про адміністративне правопорушення ЕПР1 № 359812 від 12 червня 2025 року водій ОСОБА_1 12 червня 2025 року о 17 год 15 хв вживав алкоголь, а саме горілку в кількості 150 гр, після дорожньо-транспортної пригоди з його участю, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.10.є ПДР.
Разом з цим, під час розгляду справи про адміністративне правопорушення суд дійшов висновку щодо наявності в діях ОСОБА_4 складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст. 130 КУпАП - керування транспортним засобом особою в стані алкогольного сп`яніння, у зв`язку з чим перекваліфікував дії останнього з ч.4 ст.130 КУпАП на ч.1 ст.130 КУпАП.
Апеляційний суд не може погодитись з такими висновками суду першої інстанції, оскільки, як вірно зазначає захисник в своїй апеляційній скарзі, жодними доказами не підтверджено, що ОСОБА_1 перебував стані алкогольного сп`яніння, оскільки він жодного огляду не проходив. 
За таких обставин висновку суду суперечать фактичним обставинам справи і постанова суду не може вважатися законною і обґрунтованою, а тому відповідно до п. 3 ч. 8 ст. 294 КУпАП постанову суду першої інстанції, в частині притягнення ОСОБА_1 до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП, слід скасувати та прийняти нову.
При ухваленні нової постанови апеляційний суд виходить з наступного.
Згідно протоколу про адміністративне правопорушення ЕПР1 № 359812 від 12 червня 2025 року водій ОСОБА_1 12 червня 2025 року о 17 год 15 хв вживав алкоголь, а саме горілку в кількості 150 гр, після дорожньо-транспортної пригоди з його участю, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного сп`яніння, чим порушив п.2.10.є ПДР.
Згідно із ч.4 ст.130 КУпАП передбачена відповідальність за вживання водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю алкоголю, наркотичних засобів, психотропних речовин, їх аналогів, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, що входять до офіційно затвердженого складу аптечки або призначені медичним працівником), або після того, як транспортний засіб був зупинений на вимогу поліцейського, до проведення уповноваженою особою медичного огляду з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують його увагу та швидкість реакції, чи до прийняття рішення про звільнення від проведення такого огляду.
Відповідно до п.2.10 "є" ПДР України у разі причетності до дорожньо-транспортної пригоди водій зобов`язаний до проведення медичного огляду не вживати без призначення медичного працівника алкоголю, наркотиків, а також лікарських препаратів, виготовлених на їх основі (крім тих, які входять до офіційно затвердженого складу аптечки).
Таким чином, об`єктивна сторона правопорушення, передбаченого ч.4 ст.130 КУпАП, полягає, зокрема, у вживанні алкоголю водієм транспортного засобу після дорожньо-транспортної пригоди за його участю. Тобто водій автомобіля, який причетний до дорожньо-транспортної пригоди, не має права вживати алкогольні напої після такої ДТП задля об`єктивного встановлення факту перебування водія під час керування транспортного засобу до моменту ДТП у тверезому стані чи у стані алкогольного сп`яніння.
Як вбачається з відеозаписів, ОСОБА_1 під час спілкування з працівниками поліції неодноразово повідомляв, що він вживав алкоголь після ДТП, в суді першої інстанції повідомив, що виживав алкоголь, але не після вчинення ДТП, свідок ОСОБА_5 повідомляла суду першої інстанції, що ОСОБА_1 додому прийшов в стані алкогольного сп`яніння, вдома він не вживав алкоголь, разом з тим, в суді апеляційної інстанції ОСОБА_1 все заперечив і повідомив, що алкоголь не вживав.
Апеляційний суд вважає , що в матеріалах справи відсутні належні і допустимі докази, які б достовірно підтверджували вживання ОСОБА_1 алкогольних напоїв після дорожньо-транспортної пригоди. У зв`язку з наведеним у діях ОСОБА_1 вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого частиною 1, а не частиною 4 статті 130 КУпАП.
Однією з підстав притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП є керування транспортним засобом, в стані алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак сп`яніння визначається ст.266 КУпАП, "Інструкцією про порядок виявлення у водіїв транспортних засобів ознак алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції", затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України, Міністерства охорони здоров`я України від 09.11.2015р. №1452/735 та "Порядком направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду", затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 р. №1103.
Відповідно до вказаних нормативно-правових актів оглядові на стан сп`яніння підлягають водії транспортних засобів щодо яких у поліцейського уповноваженого підрозділу Національної поліції України є підстави вважати, що вони перебувають у стані алкогольного чи іншого сп`яніння згідно з ознаками такого стану, встановленими у вищезгаданій Інструкції, затвердженій спільним наказом МВС України та МОЗ України.
За змістом ч.6 ст.266 КУпАП направлення особи для огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують її увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду здійснюються в порядку, визначеному Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п.п.9, 12 Порядку направлення водіїв транспортних засобів для проведення огляду з метою виявлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, і проведення такого огляду, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.12.2008 №1103 (далі - Порядок), проведення огляду водіїв транспортних засобів - учасників дорожньо-транспортної пригоди, внаслідок якої є постраждалі, - обов`язкове. У разі коли в результаті дорожньо-транспортної пригоди водія доставлено у лікувальний заклад, в обов`язковому порядку проводиться дослідження з метою виявлення в його організмі алкоголю, наркотичних чи 
З досліджених відеозаписів, які наявні у матеріалах справи, встановлено, що після ДТП з участю транспортного засобу, під керуванням ОСОБА_1 , в ході спілкування з останнім у нього були виявлені ознаки алкогольного сп`яніння, про що водію було повідомлено та запропоновано пройти огляд на стан алкогольного сп`яніння на місці ДТП або у медичному закладі, на що ОСОБА_1 відмовився. ОСОБА_1 у своїх поясненнях для працівників поліції не заперечував факт перебування у стані сп`яніння та повідомляв, що вживав алкоголь після ДТП. В подальшому працівниками поліції були складені відповідні процесуальні документи, які були надані водію для ознайомлення.
ОСОБА_1 у протоколі про адміністративне правопорушення не навів будь-яких заперечень чи доводів, які б спростовували факт керування ним автомобілем у стані алкогольного сп`яніння та в наданих суду першої інстанції поясненнях ОСОБА_1 підтвердив факт вживання алкогольних напоїв саме перед тим як він керував автомобілем, а не після вчинення дорожньо-транспортної пригоди.
Наявність у ОСОБА_1 ознак сп`яніння та вживання ним алкогольних напоїв до вчинення ДТП підтверджено в судовому засіданні показами свідка ОСОБА_5 .
В ході апеляційного розгляду не встановлено підстав вважати, що поліцейські, перебуваючи при виконанні службових обов`язків, діяли упереджено по відношенню до ОСОБА_1 , переслідуючи інші цілі, а ніж передбачені законодавством у випадку виявлення у водія ознак алкогольного сп`яніння. ОСОБА_1 не навів суду будь-яких обґрунтованих доводів та не надав суду жодних доказів, які б спростовували обставини, які було встановлено судом.
Згідно п.2.5 ПДР водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Однією з підстав притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч.1 ст.130 КУпАП є відмова особи, яка керує транспортним засобом, від проходження відповідно до встановленого порядку огляду на стан алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або щодо вживання лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції.
Наявні у справі докази, які безпосередньо дослідженні в судовому засіданні, відповідають вимогам достатності, допустимості та належності та підтверджують факт порушення ОСОБА_1 вимог п.2.5 ПДР України та, відповідно, наявність в його діях складу адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Отже, в судовому засіданні встановлено, що ОСОБА_1 порушив вимоги п.2.5 ПДР України, за якими водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, а тому в його діях вбачаються ознаки адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП.
Таким чином, у даній справі констатовано факт вчинення ОСОБА_1 адміністративного правопорушення, за який передбачена відповідальність за ч.1 ст.130 КУпАП, відповідно й особа, яка вчинила це адміністративне правопорушення, підлягає відповідальності на підставі закону, що діє під час і за місцем вчинення правопорушення.
При цьому, враховуючи, що завданням Кодексу України про адміністративні правопорушення, відповідно до ст.1 КУпАП, крім іншого, є і запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі точного і неухильного додержання Конституції і законів України, поваги до прав, честі і гідності інших громадян, до правил співжиття, сумлінного виконання своїх обов`язків, відповідальності перед суспільством, слід дійти висновку, з метою ухвалення справедливого судового рішення та захисту прав людини і її основоположних свобод суд має право вийти за межі висунутого обвинувачення, зазначеного в протоколі, однак лише в частині зміни правової кваліфікації правопорушення, якщо це покращує становище особи, стосовно якої здійснюється провадження.
Згідно правової позиції Верховного Суду в постанові від 19 жовтня 2021 у справі №552/2540/20 вбачається, що межі повноважень суду щодо перекваліфікації/зміни кваліфікації допускаються лише в бік покращення становища особи, зокрема шляхом застосування закону про менш тяжке діяння. Закриття судом провадження у тих випадках, коли існують підстави для перекваліфікації дій не узгоджується із завданнями судочинства. Відмова від переслідування особи за наявності у її діях ознак іншого караного діяння (менш тяжкого, ніж те, у якому їй пред`явлено звинувачення) суперечитиме таким засадам як верховенство права, законність та диспозитивність, що призведе до безкарності винного і створить умови для повторної віктимізації.
За наведених обставин, суд приходить до висновку про необхідність перекваліфікації дій ОСОБА_1 та вважає доведеним, що останній вчинив адміністративне правопорушення, передбачене ч.1 ст.130 КУпАП. При цьому перекваліфікація дій не порушує прав ОСОБА_1 та не змінює обставин правопорушення.
Відповідно до рішення ЄСПЛ у справі "О`Галлоран та Франціс проти Сполученого Королівства" від 29.06.2007 р., будь-яка особа, яка володіє чи керує автомобілем, підпадає під дію спеціальних правил, оскільки володіння та використання автомобілем є таким, що потенційно може завдати серйозної шкоди. Ті, хто реалізували своє право володіти автомобілями та їздити на них, тим самим погодились нести певну відповідальність та виконувати додаткові обов`язки у правовому полі. Так, згідно правового поля України (п.2.5 ПДР України, ст.16 Закону України "Про дорожній рух") водій повинен на вимогу поліцейського пройти в установленому порядку медичний огляд з метою встановлення стану алкогольного, наркотичного чи іншого сп`яніння або перебування під впливом лікарських препаратів, що знижують увагу та швидкість реакції, та згідно ст.130 КУпАП у разі порушення встановлених заборон водій несе встановлену відповідальність.
Таким чином, факт скоєння вищевказаного правопорушення підтверджується зібраними у справі доказами, які повністю узгоджуються між собою. Підстав вважати їх недопустимими суд не вбачає.
Вирішуючи питання про накладення адміністративного стягнення на ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 130 КУпАП, апеляційний суд виходить з такого.
Так, відповідно ст. 38 КУпАП, адміністративне стягнення за вчинення правопорушень, передбачених статтею 130 цього Кодексу, може бути накладено протягом одного року з дня його вчинення.
Зі змісту ст. 33 КУпАП вбачається, що стягнення за адміністративне правопорушення накладається в межах статті, яка передбачає відповідальність за вчинене правопорушення. При накладенні стягнення враховуються характер вчиненого правопорушення, особа порушника, ступінь його вини, майновий стан, обставини, що пом`якшують і обтяжують відповідальність. Накладене адміністративне стягнення в кожному конкретному випадку має бути необхідним і достатнім для виправлення правопорушника та попередження вчинення ним нових правопорушень.
Отже, апеляційний суд, накладаючи адміністративне стягнення, враховуючи особу ОСОБА_1 , те що він притягується до адміністративної відповідальності за правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, яке є одним із найнебезпечніших правопорушень в сфері безпеки дорожнього руху і найгрубішим порушенням порядку користування правом керування транспортними засобами та становить велику суспільну небезпеку, й інші обставини справи, вважає за необхідне накласти адміністративне стягнення в межах санкції ч. 1 ст. 130 КУпАП у виді штрафу в розмірі 1000 неоподатковуваних мінімумів доходів громадян, що складає 17 000 гривень з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 рік.
Також, у зв`язку з накладенням стягнення за вчинення адміністративного правопорушення на ОСОБА_1 , слід стягнути й судовий збір, передбачений ст.40-1 КУпАП.
Керуючись ст. 294, 295 КУпАП України, -

П О С Т А Н О В И В:

Апеляційну скаргу особи, що притягується до адміністративної відповідальності ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Постанову судді Зарічного районного суду м. Суми від 19 серпня 2025 року, якою ОСОБА_1 притягнутий до адміністративної відповідальності за ч. 1 ст. 130 КУпАП і на нього накладено адміністративне стягнення у виді штрафу в розмірі 17 000 грн з позбавленням права керувати транспортними засобами строком 1 рік, скасувати.
Постановити нову, якою ОСОБА_1 визнати винним у вчиненні адміністративного правопорушення, передбаченого ч.1 ст.130 КУпАП та накласти на нього стягнення у виді штрафу в розмірі однієї тисячі неоподаткованих мінімумів доходів громадян, що становить 17 000 (сімнадцять тисяч) грн з позбавленням права керування транспортними засобами на строк 1 (один) рік.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави судовий збір в розмірі 665 (шістсот шістдесят п`ять) грн 60 (шістдесят) коп.
Роз`яснити особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, що відповідно до ч. 1 ст. 307 КУпАП штраф має бути сплачений порушником не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня вручення йому постанови про накладення штрафу, крім випадків, передбачених статтями 300-1, 300-2 цього Кодексу, а в разі оскарження такої постанови - не пізніш як через п`ятнадцять днів з дня повідомлення про залишення скарги без задоволення.
Роз`яснити особі, яка притягується до адміністративної відповідальності, що відповідно до ст. 308 КУпАП, у разі несплати штрафу у строк, установлений частиною першою статті 307 цього Кодексу, постанова про накладення штрафу надсилається для примусового виконання до органу державної виконавчої служби за місцем проживання порушника, роботи або за місцезнаходженням його майна в порядку, встановленому законом.
У порядку примусового виконання постанови про стягнення штрафу за вчинення адміністративного правопорушення з правопорушника стягується:
подвійний розмір штрафу, визначеного у відповідній статті цього Кодексу та зазначеного у постанові про стягнення штрафу;
витрати на облік зазначених правопорушень. Розмір витрат на облік правопорушень визначається Кабінетом Міністрів України.
Постанова є остаточною і оскарженню не підлягає. 

Суддя Сумського апеляційного суду	Філонова Ю. О.