Справа №: 343/2327/25 
Провадження №: 2-а/343/1/26 
РІШЕННЯ
I М Е Н Е М У К Р А Ї Н И
06 березня 2026 року м. Долина

Долинський районний суд Iвано-Франкiвської областi в складi:
головуючого суддi – Тураша В. А.,
секретаря – Лукань О.З.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні в залі Долинського районного суду Івано-Франківської області справу за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - 

В С Т А Н О В И В:

 
Представник позивача ОСОБА_1 - адвокат Комарницький Е.Г., звернувся 25.11.2025 в Долинський районний суд Івано-Франківської області з позовом , сформованим в системі «Електронний суд» ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі , в якому просить:
скасувати постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6153984 від 15.11.2025, а провадження у справі про адміністративне правопорушення закрити;
стягнути з відповідача понесені судові витрати.
Свої вимоги мотивує тим, що 15 листопада 2025 року стосовно ОСОБА_1 , було винесено постанову про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі серії ЕНА № 6153984 від 15.11.2025, згідно якої на ОСОБА_1 накладено штраф в розмірі 3400 грн за начебто порушення ч. 2 ст.126 КУпАП, а саме за те, що 15.11.2025, близько 00:13 год. в с. Тростянець, вул. Шевченка, водій гр. ОСОБА_1 ІНФОРМАЦІЯ_1 , керував автомобілем марки ВАЗ 2107 з н.з. НОМЕР_1 , не маючи посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п. 2.1. а ПДР – керування ТЗ особою, яка не має права керувати таким ТЗ.
Вважає, що дана постанова винесена безпідставно, та не підтверджена належними,
достатніми та допустимими доказами.
Зауважує, що вище згадана постанова складена стосовно ОСОБА_1 , а відтак ніяким чином не може стосуватися його - ОСОБА_1 , відтак на підставі оскаржуваної постанови його, ОСОБА_1 не можна притягнути до адміністративної відповідальності.
Окрім того, винесена постанова не містить посилання і жодних доказів, визначених ст.251 КУпАП та обставини справи визначені ст. 280 КУпАП, тобто вона не має жодного мотивування. Крім цього, у постанові не зазначено обставин передбачених статтями 33-35 КУпАП, які необхідно враховувати при накладенні стягнення. Отже, оскаржувана постанова за змістом не відповідає вимогам ст.283 КУпАП.
Він перебував у незаведеному транспортному засобі та чекав своїх знайомих, коли
поліцейські підійшли до нього, він сидів в машині, яка не перебувала в русі та вказували йому, що він нібито їхав за кермом і почали вимагати в нього документи, які посвідчують його право на водіння транспортного засобу, однак, він їм пояснював, що він просто сидить в машині, яка на разі не здійснює рух і просив надати йому докази, де він керував даним транспортним засобом, при цьому зауважував, що у нього немає водійського посвідчення, тому він не міг керувати транспортним засобом.
Зауважує, що йому не надали жодного доказу, який би свідчив про те, що він керував транспортним засобом.
Проте, поліцейські не слухали його та вказали, що складуть на нього постанову, так як він порушив ПДР України.
В оскаржуваній постанові, вказано місце вчинення правопорушення, а саме: Івано-
Франківська, Калуський, с. Тростянець, вул. Шевченка без зазначення адресного номера, тому постає запитання, яке саме місце вчинення адміністративного правопорушення та чи взагалі правопорушення мало місце, та на якій саме ділянці було вчинено правопорушення, з матеріалів справи це невідомо. Тобто постає обґрунтований сумнів, яким чином працівник поліції визначив та зафіксував місце вчинення правопорушення.
Окрім того поліцейський не надав йому можливість ознайомитись з матеріалами адміністративної справи, а саме із будь-якими матеріалами відеофіксації, хоча він наполягав на тому, щоб йому пред`явили хоч якісь докази того, що він керував транспортним засобом.
Поліцейські відмовилися пред`явити йому докази на підтвердження того, що ним було порушено вимоги ПДР, чим порушили його права передбачені КУпАП, фактично безпідставно притягнули його до відповідальності.
Окрім того, в порушення вимог Інструкції йому також не було роз`яснено права, передбачені ст.268 КУпАП та ст. 63 Конституції України, під час складання протоколу, в самому протоколі не міститься підпису про ознайомлення.
Одна тільки постанова про притягнення його до адміністративної відповідальності не є беззаперечним доказом вчинення ним правопорушення, оскільки саме по собі описання адміністративного правопорушення не може бути належним доказом вчинення особою такого порушення. Така постанова по своїй правовій природі є рішенням суб`єкта владних повноважень щодо наслідків розгляду зафіксованого правопорушення, якому передує фіксування цього правопорушення.
Також зазначає, що згідно п.п. 4-6 розділу ІІ Інструкції із застосування органами та підрозділами поліції технічних приладів і технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, затвердженої наказом МВС України №1026 від 18.12.2018, відповідачем має бути надано суду відеозапис з безперервною зйомкою події правопорушення, яке зафіксував поліцейський, тобто з моменту вчинення правопорушення до винесення рішення у справі про адміністративне правопорушення. Однак, зазвичай представниками поліції надаються лише фрагменти відеозапису та видаляються моменти, на яких зафіксовано порушення поліцейськими закону та процесуального порядку розгляду справи про адміністративне правопорушення. Тому, у разі надання фрагментів відеозапису, просить визнати такі докази неналежними, оскільки вони не відповідатимуть вимогам закону, а саме, вищевказаної Інструкції.
А відтак, постанова, винесена щодо нього поліцейськими, є незаконною та не відповідає обставинам справи, є підстави стверджувати, що розгляд справ про адміністративне правопорушення відносно нього носив формальний характер, оскаржувана постанова винесена упереджено (а.с.1-5). 
Відповідно до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 25.11.2025 справа №343/2327/25 за позовною заявою ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, передана на розгляд судді Турашу В.А. (а.с.12).
Ухвалою Долинського районного суду від 25.11.2025 позов ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі - залишено без руху та встановлено позивачу строк для усунення недоліків - десять днів з дня отримання ухвали (а.с.13).
Ухвалою судді Долинського районного суду Івано-Франківської області від 15.12.2025, після усунення недоліків, відкрито провадження у справі № 343/2327/25 за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення у сфері забезпечення дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі. Призначено підготовче судове засідання за участю сторін на 08 січня 2026 року. Відповідачу в строк до 08 січня 2026 року запропоновано подати відзив на позов (а.с.19).
Представник відповідача – Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області, Корнутій М.В., 07.01.2026 подав відзив на позовну заяву, сформований в системі «Електронний суд», в якому зазначив, що ГУНП в Івано-Франківській області категорично не погоджується з вимогами громадянина ОСОБА_1 , вважає їх необґрунтованими, такими, що не відповідають нормам діючого законодавства.
З матеріалів про адміністративне правопорушення було встановлено, що 15.11.2025 близько 00.13 год. в ході патрулювання та виконання службових обов`язків поліцейський СРПП № 1 ( м. Долина) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області Гошовський В.Я., виявив транспортний засіб «ВАЗ 2107», номерний знак НОМЕР_1 під керуванням, як пізніше стало відомо, гр. ОСОБА_1 , який у с. Тростянець по вул. Шевченка керував даним транспортним засобом не маючи посвідченням водія відповідної категорія на право керування даним транспортним засобом.
Поліцейський підійшов, належним чином представився водію, та попросив пред`явити посвідчення водія. Водієм ТЗ виявився позивач, який на вимогу поліцейського не пред`явив посвідчення водія, як виявилось пізніше даний водій не мав права керування даним транспортним засобом, що підтверджує і сам позивач у своїй позовній заяві.
В зв`язку з відсутністю категорії на право керування даним транспортним засобом, позивачем було допущено порушення п. 2.1 ПДР України та скоєно адміністративне правопорушення, передбачене ч. 2 ст. 126 КУпАП.
Встановивши факт вчинення адміністративного правопорушення, яке передбачене ч.2 ст. 126 КУпАП, поліцейським було роз`яснено позивачеві його права як громадянина України передбачені ст. 63 Конституції України, ст. 268 КУпАП та відповідно до вимог ст. ст. 278, 279 КУпАП розглянуто та винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення серії ЕНА № 6153984 від 15.11.2025 з накладенням адміністративного стягнення у вигляді штрафу 3400 грн.
Після складання постанови її було оголошено позивачу, копію постанови позивачу вручено наручно.
Тобто, відповідач діяв на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені
Конституцією, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами при накладенні адміністративного стягнення у вигляді штрафу в розмірі 3400 грн.
У позовній заяві позивач зазначає, що підставою для скасування постанови є те, що він ніби-то не керував ТЗ, а тому винесена постанова є незаконою та підлягає скасуванню. 
Однак дані доводи спростовується доказами зібраними в ході розгляду справи, а саме: відеофіксація з бодікамери поліцейського.
Звертають увагу суду, що одночасно позивач ще й перебував в стані алкогольного сп`яніння, про що складено відповідні адміністративні матеріали за ч. 1ст. 130 КУпАП.
Факт вчинення позивачем адміністративного правопорушення повністю підтверджується належними та допустимими доказами, зібраними уповноваженою службовою особою під час виконання нею службових обов`язків. Зокрема, ключовим доказом у справі є відеозапис з бодікамери поліцейського, який чітко та беззаперечно фіксує обставини події.
На вказаному відеозаписі позивач не лише не заперечує факту керування транспортним засобом, а й особисто підтверджує поліцейському, що саме він керував даним транспортним засобом. Крім того, позивач прямо зазначає, що не має при собі та взагалі не отримував водійського посвідчення, що свідчить про усвідомлення ним протиправності своїх дій та фактичне визнання складу адміністративного правопорушення.
Відповідно до відеофіксації та матеріалів справи, у транспортному засобі на момент зупинки не перебували будь-які інші особи, окрім позивача. Таким чином, твердження позивача про те, що він не керував транспортним засобом, є штучним, надуманим та спрямованим виключно на уникнення адміністративної відповідальності.
Також варто зазначити, що позивач знаходився безпосередньо на водійському місці автомобіля, що у сукупності з його власними поясненнями, відсутністю інших осіб у салоні транспортного засобу та відеодоказами виключає будь-які сумніви щодо факту керування ним транспортним засобом.
Крім викладеного, під час спілкування з працівниками поліції позивач намагався уникнути адміністративної відповідальності шляхом неформальних домовленостей, що також зафіксовано технічними засобами відеофіксації. Зокрема, з відеозапису вбачається, що позивач, усвідомлюючи факт вчинення ним адміністративного правопорушення, звертався до поліцейських із фразами на кшталт: «може домовимось».
Зазначена поведінка позивача свідчить про його усвідомлення протиправності власних дій, а також про розуміння неминучості притягнення до адміністративної відповідальності. Така спроба уникнення відповідальності шляхом домовленостей є логічним наслідком визнання ним факту керування транспортним засобом без відповідного права на керування та підтверджує наявність в його діях складу адміністративного правопорушення.
Більше того, вказані дії позивача перебувають у логічному та причинно-наслідковому зв`язку з іншими доказами у справі, а саме: його перебуванням на водійському місці, відсутністю у транспортному засобі інших осіб, власними поясненнями про керування транспортним засобом та відсутність водійського посвідчення. У сукупності ці обставини повністю спростовують доводи позивача про відсутність факту керування транспортним засобом.
Отже, спроби позивача домовитися з працівниками поліції не лише не спростовують законність винесеної постанови, а навпаки – додатково підтверджують факт вчинення ним адміністративного правопорушення, що було належним чином зафіксовано та оцінено уповноваженою службовою особою під час прийняття відповідного рішення.
Отже, постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності винесена на підставі встановлених фактичних обставин, підтверджених належними доказами, та повністю відповідає вимогам законності й обґрунтованості. Підстав для її скасування не вбачається.
Поліцейський діяв відповідно до вимог чинного законодавства, яке не передбачає складення протоколу про адміністративне правопорушення у разі вчинення адміністративних правопорушень, розгляд яких віднесено до компетенції Національної поліції поліцейським, як уповноваженою особою Національної поліції, на місці вчинення правопорушення було винесено постанову у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст.ст.278,279, 283 КУпАП.
Тобто, розглядаючи дану справу, поліцейський з`ясував всі обставини, які підлягають з`ясуванню та діяв на підставі, в межах повноважень, та у спосіб, що передбачені Конституцією України, КУпАП та іншими нормативно-правовими актами.
Враховуючи вищевказане, постанова є правомірною та такою, що не підлягає скасуванню (а.с.22-25).
Ухвалою Долинського районного суду Івано-Франківської області від 20.01.2026 закрито підготовче провадження у справі за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення та призначено справу до судового розгляду по суті на 12.02.2026 (а.с.34).
Позивач ОСОБА_1 та його представник – адвокат Комарницький Е.Г. (ордер АТ №1120329 а.с.6) в судові засідання призначені на 12.02.2026 та 02.03.2026 не з`явились, хоч про дату, час та місце слухання справи були повідомленв у встановленому Законом порядку, про що свідчать: телефонограми (а.с.36,41), довідка про доставку електронного документу (а.с.38). 
Представник позивача – адвокат Комарницький Е.Г. 02.03.2026 подав до суду клопотання, сформоване в системі «Електронний суд», згідно якого просить проводити судове засідання за їх відсутності, позов підтримує, просить задоволити (а.с.42). 
Представник відповідача Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області - Корнутій М.В. (довіреність у порядку передоручення з.с. а.с.26) в судові засідання не з`явився у відзиві на позовну заяву , просив відмовити у задоволенні позовних вимог ОСОБА_1 в повному обсязі (а.с.25) .
Відповідно до ч. 4 ст. 229 КАС України - у разі неявки у судове засідання всіх учасників справи або якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється за відсутності учасників справи (у тому числі при розгляді справи в порядку письмового провадження), фіксування судового засідання за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється.
При цьому, з урахуванням того, що завершення розгляду справи відбулось за відсутності учасників справи, датою ухвалення рішення у справі є дата складання повного судового рішення, що відповідає вимогам КАС України та не є порушенням прав сторін щодо участі у розгляді справи.
Суд, вивчивши позовну заяву, відзив на позовну заяву, дослідивши в повному об`ємі надані сторонами докази, приходить до наступного висновку:
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч.ч.1,2 ст. 72 КАС України, доказами в адміністративному судочинстві є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються такими засобами: письмовими, речовими і електронними доказами; висновками експертів; показаннями свідків.
Ст.245 КУпАП встановлено, що завданнями провадження в справах про адміністративні правопорушення є: своєчасне, всебічне, повне і об`єктивне з`ясування обставин кожної справи, вирішення її в точній відповідності з законом, забезпечення виконання винесеної постанови, а також виявлення причин та умов, що сприяють вчиненню адміністративних правопорушень, запобігання правопорушенням, виховання громадян у дусі додержання законів, зміцнення законності.
Ст. 280 КУпАП закріплює обов`язок посадової особи при розгляді справи про адміністративне правопорушення з`ясувати чи було вчинено адміністративне правопорушення та чи винна дана особа в його вчиненні.
Згідно з ч.1 ст. 287 КУпАП, постанову по справі про адміністративне правопорушення може бути оскаржено особою, щодо якої її винесено.
Відповідно до п.1.1 Правила дорожнього руху, відповідно до Закону України «Про дорожній рух», встановлюють єдиний порядок дорожнього руху на всій території України.
Згідно з ч. 5 ст. 14 Закону України «Про дорожній рух», учасники дорожнього руху зобов`язані знати і неухильно дотримувати вимог цього Закону, Правил дорожнього руху та інших нормативно-правових актів з питань безпеки дорожнього руху.
Аналогічні положення викладені в пунктах 1.3 та 1.9. ПДР України, а саме: учасники дорожнього руху зобов`язані знати й неухильно виконувати вимоги цих правил, а також бути взаємно ввічливими. Особи, які порушують ці правила, несуть відповідальність згідно із законодавством.
Як зазначено в пункті 2.1. а ПДР України, водій механічного транспортного засобу повинен мати при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії.
Відповідно до п.2.4 Правил дорожнього руху, на вимогу поліцейського водій повинен зупинитися з дотриманням вимог цих Правил, а також пред`явити для перевірки документи, зазначені в пункті 2.1, в тому числі і посвідчення водія.
Диспозицією ч.2 ст.126 КУпАП передбачено відповідальність за керування транспортним засобом особою, яка не має права керування таким транспортним засобом, або за передачу керування транспортним засобом особі, яка не має права керування ним.
Постановою про накладення адміністративного стягнення по справі про адміністративне правопорушення у справі забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі, яка винесена поліцейським ВП №1 (м.Долина) Калуського РВП ГУНП в Івано-Франківській області старшим сержантом поліції Гошовським В.Я. серії ЕНА №6153984 від 15.11.2025, ОСОБА_1 , було притягнуто до адміністративної відповідальності за скоєння адміністративного правопорушення, передбаченого ч.2 ст.126 КУпАП, зокрема за те, що ОСОБА_1 , 15.11.2025 близько 00:13 год. в с.Тростянець по вул.Шевченка , керував автомобілем марки ВАЗ 2107 д.н.з. НОМЕР_1 , не маючи посвідчення водія відповідної категорії, чим порушив п.2.1а ПДР України «Керування ТЗ особою, яка не має права керування таким ТЗ». Постановою накладено на ОСОБА_1 адміністративне стягнення у вигляді штрафу розмірі 3400,00 грн (а.с.7-8).
Згідно зі ст. 252 КУпАП, при розгляді справи про адміністративне правопорушення орган (посадова особа) оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному і об`єктивному дослідженні всіх обставин справи в їх сукупності, керуючись Законом і правосвідомістю.
Тобто, притягненню до адміністративної відповідальності особи обов`язково повинна передувати належна та вчинена у відповідності до вимог чинного законодавства поведінка суб`єкта владних повноважень, зокрема, поліцейського, а також встановлення останнім факту вчинення особою адміністративного правопорушення, відповідальність за вчення якого передбачена чинним законодавством.
Відповідно до вимог ст.251 КУпАП, доказами в справі про адміністративне правопорушення, є будь-які фактичні дані, на основі яких у визначеному законом порядку орган (посадова особа) встановлює наявність чи відсутність адміністративного правопорушення, винність даної особи в його вчиненні та інші обставини, що мають значення для правильного вирішення справи. Ці дані встановлюються протоколом про адміністративне правопорушення, поясненнями особи, яка притягається до адміністративної відповідальності, потерпілих, свідків, висновком експерта, речовими доказами, показаннями технічних приладів та технічних засобів, що мають функції фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, чи засобів фото- і кінозйомки, відеозапису, у тому числі тими, що використовуються особою, яка притягається до адміністративної відповідальності, або свідками, а також працюючими в автоматичному режимі, які використовуються при нагляді за виконанням правил, норм і стандартів, що стосуються забезпечення безпеки дорожнього руху, протоколом про вилучення речей і документів, а також іншими документами. Обов`язок щодо збирання доказів покладається на осіб, уповноважених на складання протоколів про адміністративні правопорушення, визначених статтею 255 цього Кодексу.
Згідно ст.7 КУпАП ніхто не може бути підданий заходу впливу в зв`язку з адміністративним правопорушенням інакше як на підставах і в порядку, встановлених законом. Провадження в справах про адміністративні правопорушення здійснюється на основі суворого додержання законності. Застосування уповноваженими на те органами і посадовими особами заходів адміністративного впливу провадиться в межах їх компетенції, у точній відповідності з законом. Додержання вимог закону при застосуванні заходів впливу за адміністративні правопорушення забезпечується систематичним контролем з боку вищестоящих органів і посадових осіб, правом оскарження, іншими встановленими законом способами.
Ч 1 ст. 9 КУпАП України, передбачено, що адміністративним правопорушенням (проступком) визнається протиправна, винна (умисна або необережна) дія чи бездіяльність, яка посягає на громадський порядок, власність, права і свободи громадян, на встановлений порядок управління і за яку законом передбачено адміністративну відповідальність.
Для притягнення особи до адміністративної відповідальності за ч. 2 ст. 126 КУпАП слід довести: перше, що особа керувала транспортним засобом, друге, що дана особа не мала права керування таким транспортним засобом.
На підтвердження вчинення позивачем ОСОБА_1 правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, до матеріалів справи представником відповідача Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області долучено оптичний диск із відеофайлами, на яких відображено події, що передували винесенню постанови про накладення адміністративного стягнення у сфері забезпечення безпеки дорожнього руху, зафіксоване не в автоматичному режимі стосовно ОСОБА_1 за ч. 2 ст. 126 КУпАП. На відеозаписах також відображено процес оформлення працівниками поліції матеріалів справи про адміністративне правопорушення (а.с.30).
Суд відхиляє доводи представника позивача про те, що ОСОБА_1 не керував транспортним засобом, оскільки вони спростовуються змістом оглянутих відеозаписів.
Так, з відеозаписів із нагрудних камер (бодікамер) працівників поліції (відеофайли № 
0000000_00000020140104133700_0017) вбачається, що відеофіксація розпочинається з розмови поліцейського з ОСОБА_1 , який знаходиться за кермом автомобіля, зупиненого працівниками поліції із застосуванням проблискових маячків . При цьому двигун транспортного засобу увімкнений. Працівник поліції повідомив водія про здійснення відеофіксації розмови та причину зупинки «комендантська година».
На законну вимогу пред`явити документи, передбачені п. 2.1 Правил дорожнього руху України, позивач повідомив, що посвідчення водія та інші документи у нього відсутні.
Судом також встановлено, що під час спілкування з працівниками поліції позивач жодного разу не заперечив факт керування транспортним засобом, не заявляв, що автомобіль не перебував у русі, не стверджував, що керування здійснювала інша особа, та не повідомляв про свою непричетність до керування.
Навпаки, із зафіксованої розмови вбачається, що позивач фактично погодився з обставиною керування транспортним засобом без посвідчення водія, визнавши відсутність у нього відповідних документів.
Крім того, позивач погодився пройти огляд на стан сп`яніння на місці зупинки транспортного засобу, не заперечував, що є водієм, та погодився з результатом проведеного огляду. Така поведінка є узгодженою з усвідомленням ним свого статусу водія на момент зупинки.
Суд виходить із того, що поняття «керування транспортним засобом» у розумінні ч. 2 ст. 126 КУпАП охоплює фактичне здійснення контролю над транспортним засобом як джерелом підвищеної небезпеки. Факт зупинки транспортного засобу працівниками поліції із застосуванням проблискових маячків об`єктивно свідчить про його попередній рух у дорожньому процесі. Перебування особи за кермом з увімкненим двигуном одразу після примусової зупинки є належним та достатнім доказом здійснення керування, якщо інше не доведено належними та допустимими доказами.
Сукупність досліджених доказів - відеозапис події, поведінка позивача, відсутність заперечень факту керування, його пояснення щодо відсутності посвідчення водія - підтверджують наявність у його діях складу адміністративного правопорушення.
Доводи позивача про відсутність події правопорушення спростовуються матеріалами справи та не знайшли свого підтвердження під час судового розгляду.
Надані представником відповідача відеозаписи суд приймає як належні та допустимі докази, які беззаперечно підтверджують наявність в діях позивача ознак вчиненого адміністративного правопорушення.
Той факт, що дані відеозаписи складаються з декількох відеофайлів, не може свідчити про те, що вони не є безперервним, оскільки формування тривалого відеозапису з кількох відеофайлів є звичайним технологічним процесом, обумовленим особливістю та алгоритмом роботи відповідних відеореєстраторів .
Таким чином, матеріалами справи безумовно підтверджується, що позивач 15.11.2025 близько 00:33 год., тобто період дії комендантської години, керував транспортним засобом, не маючи при собі посвідчення водія на право керування транспортним засобом відповідної категорії, тобто вчинив адміністративне правопорушення, відповідальність за скоєння якого передбачена в ч. 2 ст. 126 КУпАП.
Крім того, суд звертає увагу, що до позовної заяви позивач не надав копію посвідчення водія на право керування транспортними засобами відповідної категорії, видане йому у встановленому порядку, що могло б спростувати доводи відповідача про його відсутність у позивача.
Суд відхиляє доводи адвоката Комарницького Е.Г., що невірно вказане в постанові про притягнення до адміністративної відповідальності прізвище особи правопорушника « ОСОБА_2 » замість « ОСОБА_3 » суттєво впливає на можливість ідентифікувати особу. 
Суд наголошує, що на місці вчинення адміністративного правопорушення позивач не пред`явив поліцейському будь-які документи, які б посвідчували його особу, відомості були внесені зі слів самого позивача, жодних зауважень з приводу правильності їх написання під час складення постанови він не висловлював.
Дослідивши надані докази в сукупності, суд дійшов висновку, що постанова про притягнення позивача до адміністративної відповідальності містить очевидну описку в прізвищі правопорушника.
Технічна описка у постанові жодним чином не спростовує факт вчинення позивачем правопорушення, передбаченого ч. 2 ст. 126 КУпАП, адже у справі зібрано сукупність доказів, які підтверджують факт керування позивачем транспортним засобом без права керування ним.
Допущена поліцейським у постанові описка (невідповідність) в написанні однієї букви в прізвищі правопорушника не свідчить про відсутність події адміністративного правопорушення та не може бути самостійною підставою для звільнення від відповідальності за вчинене адміністративне правопорушення.
Подібний за змістом висновок викладений в постанові Верховного Суду у складі колегії суддів Касаційного адміністративного суду від 19.07.2019 у справі № 276/1186/16-а.
Суд звертає увагу, що під час розгляду справи про адміністративне правопорушення, яка тривала досить тривалий проміжок часу, позивач не був позбавлений можливості надати патрульному поліцейському посвідчення особи чи/або в усній формі повідомити працівника поліції точне прізвище, задля уникнення суперечностей, що ним зроблено не було.
Дії позивача під час розгляду справи про адімністративне правопорушення суд розцінює як бажання уникнути від притягнення до адміністративної відповідальності.
Правомірно прийнята поліцейським постанова не може бути скасована лише з формальних міркувань.
Також безпідставними є доводи представника позивача щодо порушення поліцейським процедури розгляду справи, що підтверджується наступним.
Закон України «Про Національну поліцію» визначає правові засади організації та діяльності Національної поліції України, статус поліцейських, а також порядок проходження служби в Національній поліції України. Завданнями поліції є:
забезпечення публічної безпеки і порядку;
охорона прав і свобод людини, а також інтересів суспільства і держави;
протидія злочинності;
надання в межах, визначених законом, допомоги особам, які її потребують з особистих, економічних, соціальних причин або внаслідок надзвичайних ситуацій (ч. 1 ст. 2 Закону України «Про Національну поліцію»).
Відповідно до ст. 222 Кодексу України про адміністративні правопорушення (КУпАП), органи Національної поліції уповноважені розглядати справи про адміністративні правопорушення, зокрема передбачені частинами першою, другою, третьою, четвертою, шостою і сьомою статті 122 КУпАП.
Розглядати справи про адміністративні правопорушення та накладати адміністративні стягнення мають право працівники органів і підрозділів Національної поліції, які мають відповідні спеціальні звання та повноваження.
Згідно з ч. 4 ст. 258 КУпАП, уповноважені посадові особи на місці вчинення правопорушення виносять постанову у справі про адміністративне правопорушення відповідно до вимог ст. 283 КУпАП.
Отже, здійснюючи розгляд справи про адміністративне правопорушення за ч. 2 ст. 126 КУпАП безпосередньо на місці його вчинення, поліцейський діяв на підставі, в межах повноважень і в спосіб, передбачений чинним законодавством України.
У судовому засіданні було оглянуто відеофайли з оптичного диску, долученого представником відповідача до відзиву на позовну заяву (а.с. 30).
З відеозаписів з нагрудних камер працівників поліції вбачається, що фіксація подій починається з моменту зупинки транспортного засобу марки ВАЗ 2107 з н.з. НОМЕР_1 , під керуванням ОСОБА_1 .
Працівник поліції представився та повідомив водію причину зупинки – комендантська година.
На відеозаписах із нагрудних камер (бодікамер) працівників поліції (відеофайл № 0000000_00000020140104142708_0027, 0000000_00000020140104143208_0028 та №0000000_00000020140104143708_0029) зафіксовано обставини складання матеріалів справи про адміністративне правопорушення та вручення їх копій ОСОБА_1 . 
Також на даних відеозаписах зафіксовано роз`яснення поліцейськими процесуальних прав ОСОБА_1 , передбачених ст. 63 Конституції України та ст.268 КУпАП .
Аналіз відеозапису дає підстави зробити висновок, що інспектор патрульної поліції дотримався встановленої законодавством процедури розгляду справи про притягнення особи до адміністративної відповідальності, а саме: оголосив суть адміністративного правопорушення, ознайомив водія з її правами, які він має під час розгляду справи.
Таким чином, інспектор мав законні підстави винести постанову і розглянути справу про адміністративне правопорушення на місці його вчинення.
Положеннями КУпАП, що стосуються розгляду справи про адміністративне правопорушення, передбачено спеціальну, спрощену процедуру притягнення особи до адміністративної відповідальності - винесення постанови на місці вчинення правопорушення.
Тобто, провадження у справі про адміністративне правопорушення у порядку та за правилами, встановленими розділом ІV КУпАП, не здійснювалося. Оскаржувана постанова складена на місці вчинення правопорушення, відповідно до положень ч. 4 ст. 258 КУпАП.
Оскільки у передбачених законодавством випадках допускається скорочене провадження, яке передбачає фіксацію адміністративного правопорушення та накладення стягнення безпосередньо на місці його вчинення, застосування такої процедури не порушує процесуальних прав особи, що притягається до адміністративної відповідальності (Рішення Конституційного Суду України від 26.05.2015 № 5-рп/2015).
Суд критично оцінює доводи представника позивача про невизначеність місця вчинення адміністративного правопорушення.
В оскаржуваній постанові зазначено місце вчинення правопорушення: Івано-Франківська область, Калуський район, с. Тростянець, вул. Шевченка. Відсутність конкретного номеру будинку не свідчить про невизначеність місця події та не впливає на правильність кваліфікації дій особи за ч. 2 ст. 126 КУпАП, оскільки для складу цього правопорушення визначальним є сам факт керування транспортним засобом особою, яка не має права керування.
З дослідженого судом відеозапису вбачається, що транспортний засіб було зупинено саме у с. Тростянець по вул. Шевченка, що узгоджується з відомостями, зазначеними у постанові. Таким чином, місце події визначене достатньо конкретно для ідентифікації обставин правопорушення, а доводи позивача про «обґрунтований сумнів» є безпідставними.
Щодо тверджень позивача про ненадання можливості ознайомитися з матеріалами адміністративної справи, суд зазначає, наступне, переглядом доданих до матеріалів справи відеозаписів встановлено, що ОСОБА_1 з моменту зупинки транспортного засобу під його керуванням та до винесення постанови про притягнення до адміністративної відповідальності, жодного разу не заявляв клопотання про ознайомлення з матеріалами адміністративної чи перегляд відеозаписів.
Більше того, у межах судового розгляду позивач мав реальну можливість ознайомитися з усіма матеріалами справи, у тому числі з відеозаписами, долученими представником відповідача, та надати свої заперечення щодо його змісту. Таким чином, його право на захист та на ознайомлення з доказами не було обмежене.
Отже, зазначені доводи позивача не свідчать про порушення процедури притягнення до адміністративної відповідальності та не є підставою для скасування оскаржуваної постанови.
Відтак представник відповідача довів правомірність дій поліцейського щодо притягнення позивача до адміністративної відповідальності, натомість позивач не надав належних і допустимих доказів, що підтверджували б обґрунтованість заявлених позовних вимог.
Формальна незгода з постановою, без обґрунтування дій позивача та надання доказів відсутності у його діях складу правопорушення, передбаченого ч.2ст. 126 КУпАП, є виключно способом захисту позивача з метою уникнення адміністративної відповідальності.
Суд вважає, що постанова в справі про адміністративне правопорушення, винесена уповноваженою на те особою, відповідає вимогам ст. 283 КУпАП, є законною та обґрунтованою, оскільки при її винесенні виконано усі вимоги чинного законодавства та на підставі повного і всебічного з`ясування обставин вирішено справу, а тому скасуванню не підлягає.
Згідно з ч.3 ст.286 КАС України, за наслідками розгляду справи з приводу рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень у справах про притягнення до адміністративної відповідальності місцевий загальний суд як адміністративний має право залишити рішення суб`єкта владних повноважень без змін, а позовну заяву без задоволення.
Оцінивши докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх всебічному, повному та об`єктивному дослідженні, та враховуючи всі наведені обставини, суд приходить до висновку, що у задоволенні позову слід відмовити повністю.
При цьому, суд враховує позицію Європейського суду з прав людини (в аспекті оцінки аргументів учасників справи у апеляційному провадженні), сформовану, зокрема у справах "Салов проти України" (N 65518/01; пункт 89), "Проніна проти України" (N 63566/00; пункт 23) та "Серявін та інші проти України" (N 4909/04; пункт 58): принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, передбачає, що у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються; хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент; міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v.Spain) серія A. 303-A; пункт 29).
На підставі ч.2 ст.19 Конституції України, ст.ст. 7, 9, 122, 251, 278-280, 293 КУпАП, керуючись ст.ст. 77,139,241-246,250,286 Кодексу адміністративного судочинства України, суд-

У Х В А Л И В:

В задоволенні позову ОСОБА_1 до Головного управління Національної поліції в Івано-Франківській області про визнання протиправною та скасування постанови про адміністративне правопорушення – відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. 
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржено до Восьмого апеляційного адміністративного суду протягом десяти днів з дня виготовлення повного тексту судового рішення.
Позивач: ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , РНОКПП: НОМЕР_2 , проживає за адресою: АДРЕСА_1 .
Відповідач : Головне управління Національної поліції в Івано-Франківській області код ЄДРПОУ 40108798, вул. Академіка Сахарова, 15 м. Івано-Франківськ, 76018. 

Суддя: