ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД  вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"19" березня 2026 р. Справа№ 920/604/24(920/1357/25)
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Остапенка О.М.
суддів: Отрюха Б.В. 
Сотнікова С.В. 

за участю секретаря судового засідання Карпової М.О.

у присутності представників сторін:
позивач: ліквідатор арбітражний керуючий Дутковський Б.В.
відповідач: ОСОБА_1 особисто
від ТОВ "Діос Машинері": Шарко О.Ю. згідно ордера

розглянувши апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Сумської області від 24.11.2025 року
у справі №920/604/24(920/1357/25) (суддя Соп`яненко О.Ю.)
за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Зернова Сумщина" в особі 
ліквідатора арбітражного керуючого Удовенка Романа Петровича
до ОСОБА_1 
за участю третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору, на стороні позивача:
1.ГУ ДПС у Сумській області
2.Товариства з обмеженою відповідальністю "Укравіт Сайенс Парк"
3.Товариства з обмеженою відповідальністю "Спектр Агро"
4.Товариства з обмеженою відповідальністю "Лімагрейн Україна"
5.Товариства з обмеженою відповідальністю "Вітагро Партнер"
6.Товариства з обмеженою "Бобровицький Хлібзавод"
7. ОСОБА_2 
8. ОСОБА_3 
9. ОСОБА_4 
10. ОСОБА_5 
11. ОСОБА_6 
12. ОСОБА_7 
13.Товариства з обмеженою відповідальністю "Діос Машинері"
про покладення солідарної відповідальності

ВСТАНОВИВ:

Рішенням Господарського суду Сумської області від 24.11.2025 року у справі №920/604/24(920/1357/25) задоволено заяву ліквідатора ТОВ "Зернова Сумщина" арбітражного керуючого Удовенка Р.П. про покладення солідарної відповідальності та покладено на ОСОБА_1 солідарну відповідальність по зобов`язаннях боржника - ТОВ "Зернова Сумщина", присуджено до стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Зернова Сумщина" грошові кошти у розмірі 15188873,01 грн. та судовий збір у розмірі 6056,00 грн.
Не погоджуючись із зазначеним рішенням місцевого господарського суду, ОСОБА_1 звернувся до апеляційного господарського суду з апеляційною скаргою, в якій просить скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 24.11.2025 у справі №920/604/24(920/1357/25) та ухвалити нове, яким у задоволенні заяви ліквідатора арбітражного керуючого Удовенка Р.П. про покладання солідарної відповідальності відмовити повністю.
Витягом з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 22.12.2025 вказану апеляційну скаргу передано на розгляд колегії суддів у складі: головуючий суддя Остапенко О.М., судді: Сотніков С.В., Отрюх Б.В.
Ухвалою суду від 29.12.2025 вищевказаною колегією суддів відкладено вирішення питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Сумської області від 24.11.2025 у справі №920/604/24 (920/1357/25), повернення даної апеляційної скарги або залишення її без руху до надходження матеріалів справи до Північного апеляційного господарського суду та витребувано у Господарського суду Сумської області матеріали справи №920/604/24(920/1357/25).
08.01.2026 року супровідним листом Господарського суду Сумської області №920/604/24(920/1357/23)/3 від 02.01.2026 року витребувані матеріали даної справи надійшли до Північного апеляційного господарського суду.
Ухвалою суду від 13.01.2026 року апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Сумської області від 24.11.2025 року у справі №920/604/24(920/1357/25) залишено без руху у зв`язку з неподанням доказів, які підтверджують відправлення копії цієї скарги і доданих до неї документів ТОВ "Діос Машинері" з визначенням строку для усунення недоліків апеляційної скарги.
16.01.2026 року через систему "Електронний суд", тобто у встановлений судом строк, скаржником на виконання вимог ухвали суду від 13.01.2026 року подано, зокрема, докази на підтвердження відправлення копії цієї скарги і доданих до неї документів ТОВ "Діос Машинері".
У зв`язку з перебуванням судді Сотнікова С.В. з 19.01.2026 року по 02.02.2026 року у відпустці витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 20.01.2026 року для розгляду справи №920/604/24(920/1357/25) сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя - Остапенко О.М., судді: Отрюх Б.В., Козир Т.П.
Ухвалою суду від 20.01.2026 року вищевказаною колегією суддів відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Сумської області від 24.11.2025 у справі №920/604/24 (920/1357/25), встановлено строк для подання відзиву на апеляційну скаргу та призначено справу до розгляду на 19.02.2026 року за участю повноважних представників учасників провадження у справі.
У поданих відзивах на апеляційну скаргу ТОВ "Діос Машинері" та ліквідатор ТОВ "Зернова Сумщина" арбітражний керуючий Дутковський Б.В. просять залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.
11.02.2026 через систему "Електронний суд" представником скаржника адвокатом Корольовою І.Ю. подано клопотання про участь у судовому засіданні 19.02.2026 року в режимі відеоконференції поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів, за наслідками розгляду якого ухвалою суду від 17.02.2026 року у задоволенні даного клопотання було відмовлено.
У зв`язку з перебуванням судді Козир Т.П. з 10.02.2026 на лікарняному витягом з протоколу повторного автоматизованого розподілу судової справи між суддями від 17.02.2026 для розгляду справи №920/604/24(920/1357/25), сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Остапенко О.М., судді: Отрюх Б.В., Сотніков С.В.
Ухвалою суду від 18.02.2026 вищевказаною колегією суддів прийнято до провадження справу №920/604/24(920/1357/25) за апеляційною скаргою ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Сумської області від 24.11.2025 року.
Ухвалою суду від 19.02.2026 розгляд справи відкладено на 19.03.2026 на підставі положень ст. 216 ГПК України та витребувано у Господарського суду Сумської області всі матеріали справи №920/604/24 про банкрутство ТОВ "Зернова Сумщина".
02.03.2026 року супровідним листом Господарського суду Сумської області №920/604/24/71/26 від 26.02.2026 року витребувані матеріали справи №920/604/24 надійшли до Північного апеляційного господарського суду.
03.03.2026 року через систему "Електронний суд" від представника ГУ ДПС у Сумській області Пшик Т.С. надійшло клопотання про проведення судового засідання 19.03.2026 року та всіх наступних судових засідань в режимі відеоконференції, проведення яких просить забезпечити поза межами приміщення суду за допомогою власних технічних засобів, за наслідками розгляду якої ухвалою суду від 09.03.2026 року вказану заяву було задоволено.
В судове засідання 19.03.2026 року з`явились ліквідатор ТОВ "Зернова Сумщина" арбітражний керуючий Дутковський Б.В., представник ТОВ "Діос Машинері", а також особисто скаржник - ОСОБА_1 .
Представник ГУ ДПС у Сумській області Пшик Т.С. в судове засідання в режимі відеоконференції на зв`язок не вийшла, в телефонному режимі повідомила про неможливість прийняти участь в судовому засіданні по даній справі, що зафіксовано у протоколі судового засідання.
Представники інших учасників провадження у справі в судове засідання не з`явились, причини неявки суду не повідомили. Про дату, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином. Клопотання про відкладення розгляду справи до суду не надходили.
У відповідності до ч. 12 ст. 270 ГПК України неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час та місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи. 
Скаржник в судовому засіданні вимоги апеляційної скарги підтримав, просив її задовольнити, скасувати рішення Господарського суду Сумської області від 24.11.2025 року у справі №920/604/24(920/1357/25) та ухвалити нове, яким у задоволенні заяви ліквідатора арбітражного керуючого Удовенка Р.П. про покладання солідарної відповідальності відмовити повністю.
Ліквідатор банкрута арбітражний керуючий Дутковський Б.В. та представник ТОВ "Діос Машинері" в судовому засідання проти доводів скаржника, викладених в апеляційній скарзі, заперечували, просили залишити її без задоволення, а оскаржуване рішення суду першої інстанції - без змін.
19.03.2026 року оголошено вступну та резолютивну частини постанови Північного апеляційного господарського суду у даній справі.
Розглянувши доводи апеляційної скарги, перевіривши матеріали справи та дослідивши докази, проаналізувавши на підставі встановлених фактичних обставин справи правильність застосування судом першої інстанції норм законодавства та заслухавши пояснення представників сторін, колегія суддів апеляційного господарського суду дійшла висновку, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, а рішення Господарського суду Сумської області від 24.11.2025 року у даній справі - скасуванню з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позову, виходячи з такого.
Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство (неплатоспроможність) у порядку, передбаченому цим Кодексом для позовного провадження, з урахуванням особливостей, встановлених КУзПБ.
Згідно зі статтею 270 ГПК України у суді апеляційної інстанції справи переглядаються за правилами розгляду справ у порядку спрощеного позовного провадження з урахуванням особливостей, передбачених у цій главі.
У відповідності до вимог ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. У суді апеляційної інстанції не приймаються і не розглядаються позовні вимоги та підстави позову, що не були предметом розгляду в суді першої інстанції.
Як вбачається з матеріалів справи, у провадженні господарського суду Сумської області перебуває справа №920/604/24 про банкрутство ТОВ "Зернова Сумщина", провадження у якій відкрито ухвалою суду від 28.10.2024 року за заявою ОСОБА_7 , розпорядником майна боржника призначено арбітражного керуючого Удовенка Р.П.
Ухвалою суду від 19.03.2025 року визнано грошові вимоги до боржника:
- ТОВ "Спектр Агро" у загальному розмірі 3 971 255,31 грн;
- ТОВ "Укравіт Сайенс Парк" у загальному розмірі 459 726,90 грн;
- ТОВ "Вітагро Партнер" у загальному розмірі 1 512 068,17 грн;
- ГУ ДПС у Сумській області у загальному розмірі 1 037 413,47 грн;
- ТОВ "Лімагрейн Україна" у загальному розмірі 1 489 086,23 грн;
- ТОВ "Бобровицький хлібозавод" у загальному розмірі 362 447,73 грн.
Ухвалою суду від 26.06.2025 року визнано вимоги ОСОБА_8 на суму 2 862 671,84 грн., ОСОБА_3 на суму 330 056,00 грн.,, ОСОБА_5 на суму 384 056,00 грн., ОСОБА_4 на суму 1 410 056,00 грн., ОСОБА_2 на суму 276 056,00 грн.
Постановою Господарського суду Сумської області від 26.08.2025 року ТОВ "Зернова Сумщина" визнано банкрутом, відкрито його ліквідаційну процедуру та призначено ліквідатором банкрута арбітражного керуючого Удовенка Р.П.
Також у згаданій постанові суду визнано вимоги ТОВ "Діос Машинері" у загальному розмірі 173 308,65 грн. 
У вересні 2025 року ліквідатор ТОВ "Зернова Сумщина" арбітражний керуючий Удовенко Р.П. звернувся до суду із заявою про покладення солідарної відповідальності, в якій, з урахуванням уточнень до заяви, просив покласти на ОСОБА_1 солідарну відповідальність за зобов`язаннями боржника та стягнути з нього на користь ТОВ "Зернова Сумщина" 15 188 873,01 грн.
Подану заяву мотивовано тим, що загроза неплатоспроможності у товариства боржника відслідковується починаючи з 2021 року і до 2024 року, до моменту відкриття провадження у справі про банкрутство, тобто керівником товариства не виконано вимоги ст.34 Кодексу України з процедур банкрутства.
Ліквідатор також стверджує, що ОСОБА_1 , як керівник та засновник ТОВ "Зернова Сумщина", перешкоджає проведенню ліквідаційної процедури боржника, а саме своїми діями та бездіяльністю вчиняє незаконні дії під час банкрутства.
Крім того, на переконання позивача, керівник ТОВ "Зернова Сумщина", маючи достатній обіг грошових коштів, не мав бажання провести розрахунки з кредиторами, хоча б частково, тобто свідомо ухилився від погашення кредиторської заборгованості.
Ухвалою Господарського суду Сумської області від 24.09.2025 року (з урахуванням ухвали суду від 07.10.2025) відкрито провадження у справі №920/604/24(920/1357/25) в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи за наявними у справі матеріалами, вирішено розгляд справи №920/1357/25 здійснювати в межах справи №920/604/24 про банкрутство ТОВ "Зернова Сумщина" в окремому позовному провадженні, а також залучено низку осіб до участі у справі у якості третіх осіб, які не заявляють самостійних вимог на предмет спору на стороні позивача.
Ухвалою суду від 13.11.2025 задоволено заяву ТОВ "Діос Машинері" та залучено його до участі у справі в якості третьої особи, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмету спору на стороні позивача.
За наслідками розгляду заявлених арбітражним керуючим вимог рішенням Господарського суду Сумської області від 24.11.2025 року у справі №920/604/24(920/1357/25) задоволено заяву ліквідатора ТОВ "Зернова Сумщина" арбітражного керуючого Удовенка Р.П. про покладення солідарної відповідальності та покладено на ОСОБА_1 солідарну відповідальність по зобов`язаннях боржника - ТОВ "Зернова Сумщина", присуджено до стягнення з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Зернова Сумщина" грошові кошти у розмірі 15188873,01 грн. та судовий збір у розмірі 6056,00 грн.
Рішення місцевого господарського суду мотивовано доведеністю і обґрунтованістю позивних вимог, оскільки керівник ТОВ "Зернова Сумщина" не звернувся до господарського суду у місячний термін при наявності загрози неплатоспроможності перед кредиторами.
ОСОБА_1 з даним рішенням суду не погоджується та в поданій апеляційній скарзі посилається на неповне з`ясування судом першої інстанції обставин справи, а також порушення норм матеріального та процесуального права.
За твердження скаржника: 1) до введення в Україні воєнного стану у керівника боржника не виник визначений ст.34 КУзПБ обов`язок щодо звернення до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство; (2) єдиний майновий комплекс товариства-боржника знаходиться на території, на якій ведуться (велись) бойові дії, а банкрутство підприємства обумовлено російською агресією; (3) заявником не доведено, яким чином неподання керівником ТОВ "Зернова Сумщина" заяви порушило права кредиторів, розмір збитків, причинно-наслідковий зв`язок, та не враховано, що ознаки загрози неплатоспроможності виникли внаслідок об`єктивних обставин збройної агресії росії проти України, а не через умисні дії керівників боржника; (4) ОСОБА_1 жодним чином не перешкоджав проведенню ліквідаційної процедури; (5) суд першої інстанції позбавив апелянта можливості подати до суду пояснення на спростування обставин, викладених у заяві ліквідатора, та надати суду докази на їх підтвердження, у тому числі аудиторського звіту.
Переглядаючи в апеляційному порядку законність винесення оскаржуваного судового рішення, судова колегія вбачає підстави для задоволення апеляційної скарги та скасування рішення суду першої інстанції огляду на наступне.
У процесуальному законодавстві діє принцип "jura novit curia" ("суд знає закони"), який полягає в тому, що: 1) суд знає право; 2) суд самостійно здійснює пошук правових норм щодо спору безвідносно до посилання сторін; 3) суд самостійно застосовує право до фактичних обставин спору (da mihi factum, dabo tibi jus). Активна роль суду в цивільному процесі проявляється, зокрема, у самостійній кваліфікації судом правової природи відносин між позивачем та відповідачем, виборі і застосуванні до спірних правовідносин відповідних норм права, повного і всебічного з`ясування обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Таким чином, при вирішенні спору суд в межах своїх процесуальних функціональних повноважень та в межах позовних вимог встановлює зміст (правову природу, права та обов`язки ін.) правовідносин сторін, які випливають із встановлених обставин, та визначає правову норму, яка підлягає застосуванню до цих правовідносин. Законодавець указує саме на "норму права", що є значно конкретизованим, аніж закон. Більше того, з огляду на положення ГПК України така функціональність суду носить імперативний характер. Підсумок такої процесуальної діяльності суду знаходять своє відображення в судовому рішенні, зокрема у його мотивувальній й резолютивній частинах.
Отже, обов`язок надати правову кваліфікацію відносинам сторін виходячи з фактів, установлених під час розгляду справи, та визначити, яка правова норма підлягає застосуванню для вирішення спору, покладено саме на суд, що є складовою класичного принципу jura novit curia (правова позиція викладена у постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.06.2021 року справі №904/5726/19).
Тобто суд, з`ясувавши під час розгляду справи, що сторона або інший учасник судового процесу на обґрунтування своїх вимог або заперечень послався не на ті норми права, що фактично регулюють спірні правовідносини, самостійно здійснює правильну їх правову кваліфікацію та застосовує для прийняття рішення ті норми матеріального і процесуального права, предметом регулювання яких є відповідні правовідносини (правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 02.11.2022 року по справі №685/1008/20).
Відповідно до частини першої статті 3 ГПК України судочинство у господарських судах здійснюється відповідно до Конституції України, цього Кодексу, Закону України "Про міжнародне приватне право", Закону України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом" (наразі - КУзПБ), а також міжнародних договорів, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Відповідно до ч. 6 ст. 12 ГПК України господарські суди розглядають справи про банкрутство у порядку провадження, передбаченому цим Кодексом, з урахуванням особливостей, встановлених Законом України "Про відновлення платоспроможності боржника або визнання його банкрутом".
Із введенням у дію з 21.10.2019 року КУзПБ запроваджено солідарну відповідальність за порушення вимоги цього Кодексу щодо обов`язку та строку для звернення до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство (зокрема у разі загрози неплатоспроможності), визначено суб`єктом цієї відповідальності керівника боржника та встановлено строк для виконання боржником відповідного обов`язку - один місяць.
Так, згідно з частиною 6 статті 34 КУзПБ (у редакції, чинній на момент введення в дію КУзПБ) боржник зобов`язаний у місячний строк звернутися до господарського суду із заявою про відкриття провадження у справі у разі, якщо задоволення вимог одного або кількох кредиторів призведе до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами (загроза неплатоспроможності), та в інших випадках, передбачених цим Кодексом.
Якщо керівник боржника допустив порушення цих вимог, він несе солідарну відповідальність за незадоволення вимог кредиторів. Питання порушення керівником боржника зазначених вимог підлягає розгляду господарським судом під час здійснення провадження у справі. У разі виявлення такого порушення про це зазначається в ухвалі господарського суду, що є підставою для подальшого звернення кредиторів зі своїми вимогами до зазначеної особи.
У подальшому до вказаної норми внесено зміни, зокрема, щодо визначення суб`єктами відповідальності органів управління боржника (Закон України №2971-ІХ від 20.03.2023).
Солідарна відповідальність полягає у залученні третіх осіб - керівника (органів управління) боржника, який (які) не звернувся (звернулися) до господарського суду про відкриття провадження у справі про банкрутство в місячний термін у разі наявності загрози неплатоспроможності юридичної особи, щодо якої в подальшому відкрито та здійснюється провадження у справі про банкрутство, до солідарного обов`язку з виконання грошових зобов`язань боржника. Тобто солідарна відповідальність є правовим механізмом захисту та відновлення прав кредиторів (які були необізнані з вини боржника про стан його неплатоспроможності як під час вступу з ним у господарські відносини, так і після цього, під час погіршення платоспроможності боржника до стану загрози неплатоспроможності) за рахунок особистого майна керівника (органів управління) боржника, тобто майна, відмінного від майна боржника. Подібний за змістом висновок наведений, зокрема, у постановах Верховного Суду від 15.06.2021 у справі №910/2971/20, від 09.06.2022 у справі №904/76/21.
Верховний Суд у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду в постанові від 04.09.2024 року у справі №908/3236/21 зауважив,що застосуванням "солідарної відповідальності" законодавець стимулює виконання боржником обов`язку з подання заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство за наявності відповідних умов (загрози неплатоспроможності), тоді як для кредитора подання такої заяви є правом, обумовленим лише наявністю у нього незадоволених/невиконаних боржником зобов`язань за вимогами кредитора (стаття 1, частини 1, 2 статті 34, частина 6 статті 39 КУзПБ).
У справі про банкрутство солідарна відповідальність покладається за таке порушення (неподання боржником, який перебував у стані загрози неплатоспроможності, заяви про відкриття справи про банкрутство), наслідком якого є такі негативні наслідки як неможливість виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами у разі задоволення вимог одного або кількох кредиторів боржника.
У зв`язку з цим Верховний Суд у зазначеній постанові у справі №908/3236/21 дійшов висновку, що термін "солідарна відповідальність за незадоволення вимог кредиторів" у частині 6 статті 34 КУзПБ застосовується в іншому значенні, ніж згідно з положеннями ЦК України. Тому положення частини 6 статті 34 КУзПБ з урахуванням статті 22 ЦК України та mutatis mutandis висновків Великої Палати Верховного Суду, викладених у постанові від 28.09.2021 року у справі №761/45721/16-ц, слід розуміти як відповідальність порушника за збитки, завдані боржнику та, відповідно, його кредиторам.
Солідарна відповідальність має деліктну природу, що узгоджується із частиною 1 статті 1166 ЦК України, якою встановлено, що майнова шкода, завдана неправомірними рішеннями, діями чи бездіяльністю особистим немайновим правам фізичної або юридичної особи, а також шкода, завдана майну фізичної або юридичної особи, відшкодовується в повному обсязі особою, яка її завдала.
Також Верховний Суд у постанові від 04.09.2024 року у справі №908/3236/21 зауважив, що закон визначає суб`єктом правопорушення керівника як одноособовий орган управління підприємства боржника, а згідно зі змінами, внесеними Законом України від 20.03.2023 року №2971-IX, - суб`єктами правопорушення, а отже, і солідарної відповідальності є органи управління боржника, які можуть бути як одноособовим органом управління, так і колективними.
Водночас термін "органи управління боржника" у частині 6 статті 34 КУзПБ застосовується не у тому значенні, яке має цей термін за положеннями ЦК України.
Так, відповідно до статті 2 ЦК України учасниками цивільних відносин є фізичні особи та юридичні особи, держава Україна, Автономна Республіка Крим, територіальні громади, іноземні держави та інші суб`єкти публічного права. За приписами частини 1 статті 92 зазначеного Кодексу юридична особа набуває цивільних прав та обов`язків і здійснює їх через свої органи, які діють відповідно до установчих документів та закону.
Тож, оскільки органи управління юридичної особи не є учасниками цивільних відносин, суб`єктами права, вони не можуть нести відповідальність, а при належному тлумаченні частини 6 статті 34 КУзПБ під суб`єктами відповідальності слід розуміти членів органів управління боржника - юридичної особи.
Притягнення керівників, засновників (учасників, акціонерів) боржника, інших осіб боржника до солідарної, субсидіарної відповідальності є винятковим механізмом відновлення порушених прав кредиторів. У його застосуванні необхідно враховувати як сутність конструкції юридичної особи, яка передбачає майнову відособленість цього суб`єкта, його самостійну відповідальність, наявність у засновників, які входять до складу органів управління юридичної особи, широкої свободи розсуду при прийнятті (узгодженні) ділових рішень, і заборона заподіяння ними шкоди незалежним учасникам обороту у вигляді недобросовісного використання інституту юридичної особи.
Кожен учасник цивільного/господарського обороту, що укладає угоди з певною юридичною особою, має намір отримати відповідний результат, що можливим є лише за платоспроможності цієї юридичної особи. Вичерпну інформацію про фінансове (майнове) становище юридичної особи має її керівник як одноосібний виконавчий орган, який повинен діяти розумно і сумлінно, зокрема, щодо контрагентів боржника.
Отже, визначення керівника боржника (а з урахуванням змін, внесених Законом України від 20.03.2023 року №2971-IX, - членів органів управління боржника) суб`єктом солідарної відповідальності узгоджується з наведеними положеннями частини 1 статті 92 ЦК України, через що саме на керівника (членів органів управління) боржника покладений обов`язок у встановлених законом випадках ініціювати справу про банкрутство, і, відповідно, і нести відповідальність у разі невиконання цього обов`язку.
Для покладення солідарної відповідальності на керівника/члена органу управління боржника істотне значення має встановлення моменту виникнення в нього обов`язку звернутися до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство боржника.
Момент виникнення такого обов`язку залежить у кожному конкретному випадку від наявності об`єктивних юридичних фактів, що підтверджують виникнення загрози неплатоспроможності та вочевидь свідчать про неможливість продовження нормальної господарської діяльності без негативних наслідків для боржника та його кредиторів.
За буквального прочитання ч. 6 ст. 34 КУзПБ загроза неплатоспроможності відповідно до цього Кодексу настає у разі, якщо задоволення вимог одного або кількох кредиторів призведе до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами.
А тому для покладення солідарної відповідальності у справі про банкрутство доцільним є визначення моменту, коли задоволення нею вимог одного або кількох кредиторів призведе до неможливості виконання грошових зобов`язань боржника в повному обсязі перед іншими кредиторами.
Умовами для встановлення щодо боржника такого складного за своїм змістом юридичного факту, як загроза неплатоспроможності боржника, є одночасна (зокрема протягом місячного періоду, визначеного частиною 6 статті 34 КУзПБ) наявність таких юридичних фактів:
- існування у боржника щонайменше перед двома кредиторами зобов`язань, строк виконання яких настав та визначається за правилами закону, що регулює відповідні правовідносини (купівлі-продажу, поставки, підряду, позики, бюджетні та податкові тощо);
- розмір всіх активів боржника є меншим, ніж сумарний розмір зобов`язань перед всіма кредиторами боржника, строк виконання яких настав за правилами закону, що регулює відповідні правовідносини (купівлі-продажу, поставки, підряду, позики, бюджетні та податкові тощо), тобто такий майновий стан боржника за всіма його показниками (основними фондами, дебіторською заборгованістю, строк виконання зобов`язань щодо якої настав, тощо), який за оцінкою сукупної вартості всіх активів боржника очевидно не здатний забезпечити задоволення вимог виконання зобов`язань перед всіма кредиторами, строк виконання яких настав, ні у добровільному, ні у передбаченому законом примусовому порядку.
При цьому зобов`язання, що підтверджують виникнення загрози неплатоспроможності, мають бути реальними та документально підтвердженими. Для визначення ознак загрози неплатоспроможності правове значення має сукупний розмір боргових зобов`язань, а не їх структура, оскільки при аналізі фінансового стану боржника із загального переліку зобов`язань не виключаються ті, які не дають змогу кредитору ініціювати процедуру банкрутства.
Отже, загроза неплатоспроможності боржника розкривається законодавцем через його фінансово-економічний стан, основним визначальним критерієм якого є нездатність боржника відповісти за своїми зобов`язаннями належним йому майном (активами) і тим самим виконати грошові зобов`язання в повному обсязі перед всіма кредиторами.
Фінансово-економічний стан, що визначається на підставі відповідних показників матеріального, фінансового стану боржника та стану його господарської діяльності (з контрагентами тощо) як загроза неплатоспроможності, має бути не умовно-тимчасовим, а стабільно-незворотним для боржника і наслідки такого стану мають безпосередньо впливати на стан розрахунків з кредиторами.
Саме така стійкість та незворотність стану фінансово-господарської діяльності боржника, зокрема в частині розрахунків з кредиторами, і відрізняє загрозу неплатоспроможності боржника від іншого його стану фінансово-господарської діяльності, що має тимчасовий характер, і передбачає реальну (обґрунтовану матеріально-фінансовими показниками) можливість боржника у межах звичайної господарської діяльності у розумні строки змінити та відновити свої фінансові й економічні показники, що нададуть можливість боржнику в межах звичайного режиму господарської діяльності виконувати свої зобов`язання перед контрагентами та задовольняти грошові вимоги кредиторів.
При цьому доцільно враховувати реальні (доведені належними доказами) майбутні зміни вартості та/або складу активів, з використанням яких можуть бути задоволені вимоги кредиторів, що відбудуться (повинні відбутись) протягом відповідного місяця, тому що керівник має право посилатись на реальні очікування зміни складу та вартості активів, фінансового стану підприємства з огляду на його господарську діяльність.
У практиці Верховного Суду виявлення "ознак загрози неплатоспроможності" пов`язане з наданням судами оцінки:
- зібраним у справі доказам щодо підстав, обставин та дати виникнення у боржника перед кредитором зобов`язання, невиконання якого обумовило звернення із заявою про відкриття провадження у цій справі;
- доказам, наданим на підтвердження підстав, обставин та дати виникнення у боржника зобов`язань перед іншими кредиторами у справі;
- доказам щодо вартості майнових активів боржника станом на той звітний період, коли у нього виникли та одночасно тривали зобов`язання перед щонайменше двома кредиторами боржника.
Крім того, судом можуть бути враховані висновки експертів (фахівців), аудиторські висновки, висновки за результатами перевірки фінансово-господарської діяльності боржника, у тому числі податковими органами, доповідні записки (інші звернення до керівника) працівників боржника (бухгалтерів, юристів тощо) про наявність відповідних обставин та загроз, фінансово-господарська та/або податкова звітність щодо діяльності боржника, рішення суду про стягнення або інші обмеження щодо фінансово-господарської діяльності боржника тощо.
Згідно з усталеною правовою позицією Верховного Суду (зокрема викладеною в постановах Верховного Суду від 15.06.2021 року у справі №910/2971/20, від 09.06.2022 року у справі №904/76/21) частиною 6 статті 34 КУзПБ закріплено презумпцію вини керівника (органів управління) боржника у недотриманні ним обов`язку визначеного абзацом першим цієї норми, адже положення абзацу першого цієї норми визначають імперативний обов`язок керівника (органів управління) боржника зі звернення до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство. Така презумпція полягає в наявності причинно-наслідкового зв`язку між неподанням керівником (органами управління) боржника заяви про відкриття провадження у справі про банкрутство та негативними наслідками для кредиторів у вигляді неможливості погашення збільшеної заборгованості.
Однак наведена презумпція є спростовною, оскільки керівник (орган управління) боржника, на якого покладено тягар доведення відповідних обставин, може довести відсутність причинного зв`язку між неможливістю задоволення вимог кредиторів і невиконанням ним обов`язку, визначеного абзацом 1 частини 6 статті 34 КУзПБ, щодо звернення до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство.
Тлумачення норм статей 13, 92 ЦК України у взаємозв`язку з положеннями статті 34 КУзПБ свідчить, що керівник (орган управління) боржника зобов`язаний діяти добросовісно, розумно не лише по відношенню до юридичної особи, а й щодо кредиторів та, враховуючи права та законні інтереси останніх, зокрема, повинен своєчасно їх інформувати про стан неплатоспроможності боржника, сприяти їм в отриманні такої інформації, що має вплив на прийняття ними рішень щодо порядку взаємодії з боржником.
Невиконання керівником (органами управління) боржника вимог абзацу 1 частини 6 статті 34 КУзПБ щодо звернення до суду в місячний строк за наявності визначених цією нормою підстав із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство боржника свідчить по суті про недобросовісне приховування ним від кредиторів інформації щодо незадовільного майнового становища боржника.
Керівник боржника як особа, що притягується до солідарної відповідальності, спростовуючи названу презумпцію, має право довести добросовісність, розумність своїх дій у недотримані вимог абзацу 1 частини 6 статті 34 КУзПБ.
Якщо керівник (орган управління) боржника доведе, що виникнення обставин, визначених абзацом 1 частини 6 статті 34 КУзПБ, не свідчило про стан загрози неплатоспроможності, тобто об`єктивне банкрутство (критичний момент з настанням якого боржник через зниження вартості чистих активів став нездатним у повному обсязі задовольнити вимоги кредиторів, у тому числі і щодо сплати обов`язкових платежів), і він, незважаючи на тимчасові фінансові ускладнення, добросовісно розраховував на їх подолання в розумний строк, доклав залежних від себе максимальних зусиль для досягнення такого результату, то такий керівник (орган управління) з урахуванням загальноправових принципів юридичної відповідальності може бути звільненим від солідарної відповідальності.
У постанові від 04.09.2024 року у справі №908/3236/21 Верховний Суд також зауважив, що суд зазначає про очевидну відсутність загрози неплатоспроможності боржника якщо:
- звернення або незвернення із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство жодним чином не впливає і не змінює стану та порядку розрахунків з кредиторами, не призводить до порушення їхніх прав на задоволення вимог до боржника (інших негативних наслідків для кредиторів: простій, збитки, штрафні санкції внаслідок невиконання боржником зобов`язання перед кредиторами);
- внаслідок неподання боржником відповідної заяви не змінились/не погіршились його розрахункові можливості (можливості відповідати за зобов`язаннями, зокрема і належними йому активами: майном, коштами, правом вимоги до третіх осіб тощо).
Розглядаючи позов в межах справи про банкрутство, суд, у провадженні якого перебуває справа про банкрутство боржника, не повинен обмежуватися дослідженням доказів, наданих заявником та іншими учасниками провадження (матеріали позовного провадження), але має в силу наведених вище особливостей природи банкрутства надавати оцінку заявленим вимогам з урахуванням дослідження усієї сукупності доказів, в тому числі і тих, що містяться в матеріалах справи про банкрутство боржника (аналогічний висновок викладено у постанові Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 21.11.2019 року у справі №911/2548/18).
Задля встановлення обставин, необхідних для вирішення спору в даній справі, судом апеляційної інстанції було досліджено та надано оцінку доказам, що містяться як у матеріалах даної справи, так і у матеріалах справи №920/604/24 про банкрутство ТОВ "Зернова Сумщина", витребуваних ухвалою суду від 19.02.2026 року.
Так, щодо визначеної ліквідатором суми солідарної відповідальності за зобов`язаннями ТОВ "Зернова Сумщина" у розмірі 15 188 873,01 грн. як загального розміру кредиторської заборгованості боржника, внесеної до реєстру вимог кредиторів товариства, судова колегія зазначає наступне.
Верховний Суд неодноразово (зокрема в постанові від 10.12.2024 року у справі №902/1157/21) звертав увагу на те, що звернення до суду з вимогами про покладення на винного члена органу управління боржника солідарної відповідальності за зобов`язаннями боржника у справі про банкрутство потребує визначення заявником розміру цієї відповідальності та заявлення ним до суб`єкта солідарної відповідальності вимоги щодо стягнення відповідної суми задля задоволення тих вимог кредиторів, що лишились незадоволеними внаслідок допущеного таким суб`єктом відповідного порушення.
Деліктна природа солідарної відповідальності в розумінні ч.6 ст.34 КУзПБ (з урахуванням правового висновку, викладеного в постанові Верховного Суду в складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду в постанові від 04.09.2024 року у справі №908/3236/21) зумовлює необхідність визначення розміру такої відповідальності, виходячи з обсягу майнової шкоди, заподіяної кредиторам неправомірною бездіяльністю керівника (органів управління) боржника, яка полягає в незадоволенні вимог кредиторів.
З огляду на таке неправильним є визначення солідарної відповідальності у загальному розмірі всіх грошових вимог кредиторів до боржника без урахування того, яка частина з них може бути погашена в процесі банкрутства, зокрема, за рахунок реалізації майна боржника, включеного до ліквідаційної маси, адже керівник (член органу управління) боржника має нести відповідальність саме за незадоволення вимог кредиторів.
Тобто в разі, якщо керівник (орган управління) боржника припустився порушень вимог частини 6 статті 34 КУзПБ, але його майна/активів у складі ліквідаційної маси (зокрема внаслідок вчинення арбітражним керуючим передбачених КУзПБ дій, спрямованих на пошук, виявлення та повернення майна банкрута, визнання недійсними певних правочинів та спростування майнових дій боржника тощо) виявилося достатньо для задоволення визнаних у справі вимог кредиторів, досягається виконання одного із основних завдань провадження у справі про банкрутство - задоволення вимог кредиторів неплатоспроможного боржника (положення преамбули КУзПБ).
Отже, достатність майна боржника, що включається до складу ліквідаційної маси і спрямовується на задоволення вимог кредиторів боржника, виключає застосування солідарної відповідальності у справі про банкрутство (з урахуванням її деліктної природи в розумінні вказаної норми), оскільки в такому випадку відсутні негативні наслідки, завдані кредиторам боржника внаслідок неправомірної бездіяльності його керівника (органу управління).
Водночас у разі недостатності майна/активів боржника для погашення всієї сукупності грошових вимог кредиторів, розмір солідарної відповідальності керівника (органу управління) боржника в разі допущення ним відповідного порушення належить визначати, виходячи з різниці між сумою вимог кредиторів і ліквідаційною масою, яка саме й становитиме розмір непогашених вимог кредиторів, тобто розмір заподіяної ним шкоди.
Суд виходить з того, що визначення зазначеної суми збитків кредиторів можливо лише після завершення реалізації об`єктів, включених до ліквідаційної маси банкрута, та розрахунків з кредиторами на підставі проведення такої реалізації у ліквідаційній процедурі, тому звернення із заявою про покладення солідарної відповідальності на винних осіб та задоволення такої заяви судом до встановлення факту недостатності майна боржника за результатами погашення грошових вимог кредиторів є передчасним.
Подібні за змістом висновки викладені Верховним Судом у складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду у постанові від 19.06.2024 року у справі №906/1155/20(906/1113/21) при вирішенні спору щодо притягнення відповідних осіб до субсидіарної відповідальності на підставі частини 2 статті 61 КУзПБ.
На думку суду, такий висновок підлягає також врахуванню mutatis mutandis при вирішенні питання щодо розміру солідарної відповідальності осіб, які порушили вимоги ч.6 ст.34 КУзПБ, враховуючи висновки, викладені у постанові Верховного Суду в складі суддів палати для розгляду справ про банкрутство Касаційного господарського суду в постанові від 04.09.2024 року у справі №908/3236/21, щодо подібності відповідних правовідносин з огляду на їх деліктну природу; необхідності телеологічного тлумачення вказаної норми КУзПБ, зважаючи на цілі законодавчого регулювання та його загальну спрямованість (дух закону); необхідності стягнення коштів із члена органу управління боржника на підставі частини 6 статті 34 КУзПБ саме на користь боржника з подальшим зарахуванням цих коштів до ліквідаційної маси та спрямуванням їх на задоволення вимог кредиторів.
Зазначена правова позиція викладена у постанові Верховного Суду від 21.08.2025 року по справі №904/9266/21.
Відтак, враховуючи наведене, помилковим є посилання арбітражного керуючого Удовенка Р.П. на те, що розмір солідарної відповідальності має дорівнювати сумі вимог, внесених до реєстру вимог кредиторів, адже застосування такого підходу призвело б до очевидно несправедливих результатів, коли на особу, що порушила вимоги ч. 6 ст. 34 КУзПБ, могла бути покладена відповідальність у розмірі більшому, ніж шкода, заподіяна кредиторам внаслідок такого порушення, або навіть і за відсутності такої шкоди.
При цьому, як встановлено судом апеляційної інстанції з матеріалів справи №920/604/24, звертаючись до суду із вказаною заявою у даній справі ліквідатором ТОВ "Зернова Сумщина" не доведено обставин здійснення усіх передбачених КУзПБ дій, необхідних для виявлення та повернення майна банкрута, завершення реалізації майна, включеного до ліквідаційної маси, та проведення розрахунків з кредиторами за рахунок виручених від такої реалізації коштів, оскільки за результатами проведення інвентаризації майна ТОВ "Зернова Сумщина" на підставі отриманої інформації від правореєструючих органів, податкових органів та органів статистики, а також відомостей з державних реєстрів розпорядником майна підписано інвентаризаційні описи та складено відповідний Протокол інвентаризаційної комісії від 01.12.2024 року.
Так, згідно інвентаризаційного опису основних засобів №2.2 (транспортні засоби: сільськогосподарська техніка) (т.11, арк.с. 29-30) розпорядником майна було виявлено належність боржнику 2 транспортних засобів (Трактор колісний марка: БЕЛАРУС 892.2; заводський номер: НОМЕР_1 ; номер двигуна: 125237; рік випуску: 2021; свідоцтво: НОМЕР_2 ; номерний знак: НОМЕР_3 ; дата реєстрації: 30.11.2021; область: Сумська область; Комбайн зернозбиральний марка: MASSEY FERGUSON 38; заводський номер: НОМЕР_4 ; номер двигуна: НОМЕР_5 ; рік випуску: 1997; свідоцтво: НОМЕР_6 ; номерний знак: НОМЕР_7 ; дата реєстрації: 01.07.2021; область: Сумська область). 
Відповідно до вказаного опису вартість майна становить 529 166,67 грн.
Крім того, згідно інвентаризаційного опису основних засобів №3 (машини та обладнання) (т.11, арк.с. 31) розпорядником майна було виявлено належність боржнику 4 об`єктів (Коток зубчасто-кільчатий КЗК-6-01; Навантажувач тракторний НТ-1500J; Причіпний оприскувач Hardi Navigator 3000; Розкидач РУМ-800 добрив двухдисковий тентований (виробництво Білорусь).
Відповідно до вказаного опису вартість майна становить 257 041,66 грн.
Згідно пояснень ліквідатора ТОВ "Зернова Сумщина" арбітражного керуючого Дутковського Б.В., якого було призначено ухвалою суду від 25.11.2025 року, тобто вже після прийняття оскаржуваного рішення, наданих на питання суду в судовому засіданні апеляційного господарського суду, місцезнаходження вищенаведеної сільськогосподарської техніки арбітражному керуючому не відоме. 
Колегією суддів встановлено, а ліквідатором, при цьому, не спростовано, що станом на дату подання відповідної заяви до суду першої інстанції (22.09.2025 року) матеріали справи №920/604/24 про банкрутство ТОВ "Зернова Сумщина" не містять відомостей/доказів як щодо вжиття ліквідатором заходів з пошуку транспортних засобів, зареєстрованих за боржником, включення їх до ліквідаційної маси (у разі встановлення їх місцезнаходження) та подальшої її реалізації і задоволення вимог кредиторів, так і списання такого майна.
Більш того, як вбачається з матеріалів справи, зазначено безпосередньо ліквідатором у заяві та підтверджується наявною у справі банківською випискою АТ "Приватбанк", за період з 01.01.2021 року по 22.01.2025 року ТОВ "Зернова Сумщина" мало обіг грошових коштів більше ніж 40 000 000,00 грн., що перевищує визнані судом кредиторські вимоги більш ніж в 2 рази.
Разом з тим, ліквідатором не проаналізовано правомірність перерахувань грошових коштів на користь контрагентів, а також реальність господарських операцій, зазначених у призначенні платежу.
Враховуючи вищевикладене, переглядаючи в апеляційному порядку законність рішення суду першої інстанції, колегія суддів зазначає, що станом на дату звернення до суду з позовом та прийняття оскаржуваного рішення арбітражними керуючими не було вжито усієї повноти у ліквідаційній процедурі ТОВ "Зернова Сумщина", у зв`язку з чим апеляційний господарський суд дійшов висновку про передчасність наведених ліквідатором у поданій заяві вимог через неможливість встановлення дійсного розміру солідарної відповідальності як розміру заподіяних кредиторам ТОВ "Зернова Сумщина" збитків у вигляді незадоволених грошових вимог до боржника до вчинення вищезазначених судом дій у ліквідаційній процедурі ТОВ "Зернова Сумщина", оскільки станом на дату подання відповідної заяви у боржника існують активи, що складають ліквідаційну масу. 
В свою чергу, передчасність подання ліквідатором заяви про покладення солідарної відповідальності, всього через місяць після визнання боржника банкрутом, з огляду на наявність у боржника нереалізованих активів, що складають ліквідаційну масу, враховуючи приписи КУзПБ, є самостійною та достатньою підставою для відмови у задоволенні такої заяви та, як наслідок, виключає розгляд, дослідження, оцінку та встановлення осіб, винних у невиконанні обов`язку звернутися до суду із заявою про відкриття провадження у справі про банкрутство боржника, не надаючи при цьому правової оцінки бездіяльності керівників і засновників боржника та чи призвела така бездіяльність до негативних наслідків для кредиторів у вигляді неможливості погашення збільшеної заборгованості.
Господарський суд Сумської області наведених вище фактичних обставин справи у їх сукупності, які встановлені судом апеляційної інстанції, не врахував, чим допустив неповне дослідження обставин справи та невірне застосування норм матеріального, що в свою чергу призвело до ухвалення помилкового судового рішення про задоволення заяви ліквідатора ТОВ "Зернова Сумщина" арбітражного керуючого Удовенка Р.П. про покладення солідарної відповідальності.
Доводи апелянта про порушення судом норм процесуального права колегією суддів відхиляються, оскільки з матеріалів справи вбачається, що ухвала суду від 24.09.2025 року про відкриття провадження у справі, яку було надіслано ОСОБА_1 за адресою його місця реєстрації - АДРЕСА_1 , повернулась з відміткою поштового відділення "адресат відсутній за вказаною адресою". Ухвали суду від 07.10.2025 року та від 13.11.2025 року також повернулися від відповідача з відміткою поштового відділення "адресат відсутній за вказаною адресою", що у розумінні п. 4 ч. 6 ст. 242 ГПК України свідчить про належне повідомлення відповідача про розгляд справи.
В силу положень процесуального законодавства та численної практики Верховного Суду судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права при дотриманні норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні, з наданням оцінки всім аргументам учасників справи.
Крім того, відповідно до ст. 17 Закону України "Про виконання рішень і застосування практики Європейського суду з прав людини" суди застосовують при розгляді справ Конвенцію про захист прав людини і основоположних свобод та практику Європейського суду з прав людини, як джерело права. За змістом рішення Європейського суду з прав людини у справі "Хаджинастасиу проти Греції", національні суди повинні зазначати з достатньою ясністю підстави, на яких ґрунтується їхнє рішення, що, серед іншого дає стороні можливість ефективно скористатися наявним у неї правом на апеляцію; у рішенні Європейського суду з прав людини у справі "Кузнєцов та інші проти російської федерації" зазначено, що ще одним завданням вмотивованого рішення є продемонструвати сторонам, що вони були почуті, вмотивоване рішення дає можливість стороні апелювати проти нього, нарівні з можливістю перегляду рішення судом апеляційної інстанції. Така позиція є усталеною практикою Європейського суду з прав людини (справи "Серявін та інші проти України", "Проніна проти України").
Європейський суд з прав людини в рішенні у справі "Трофимчук проти України" зазначив, що, хоча п. 1 ст. 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Отже, судом апеляційної інстанції в повній мірі досліджено та надано оцінку наявним у справі доказам, обставинам справи і доводам скаржника та встановлено неповне з`ясування судом першої інстанції обставин, що мають значення для справи, та порушення норм матеріального права під час прийняття оскаржуваного судового рішення. 
Відповідно до п. 2 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право скасувати судове рішення повністю або частково і ухвалити нове рішення у відповідній частині або змінити рішення.
В силу положень ст. 277 ГПК України підставами для скасування судового рішення повністю або частково та ухвалення нового рішення у відповідній частині або зміни судового рішення є нез`ясування обставин, що мають значення для справи; недоведеність обставин, що мають значення для справи, які суд першої інстанції визнав встановленими; невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, встановленим обставинам справи; порушення норм процесуального права або неправильне застосування норм матеріального права.
Таким чином, оскаржуване рішення місцевого господарського суду прийнято з порушенням норм чинного законодавства, вимоги скаржника, викладені в апеляційній скарзі, знайшли своє підтвердження під час розгляду справи апеляційним господарським судом, а відтак наявні підстави для її задоволення та скасування рішення суду першої інстанції з прийняттям нового рішення про відмову у задоволенні позовних вимог. 
Керуючись статтями 269, 270, 273, 275, 277, 281-284 ГПК України та Кодексом України з процедур банкрутства, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:

1.Апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Господарського суду Сумської області від 24.11.2025 у справі №920/604/24 (920/1357/25) задовольнити.
2.Рішення Господарського суду Сумської області від 24.11.2025 року у справі №920/604/24(920/1357/25) скасувати.
3.Прийняти нове рішення, яким у задоволенні позовних вимог відмовити.
4.Копію постанови суду надіслати учасникам провадження у справі.
5.Матеріали справи повернути до Господарського суду Сумської області.

Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку, строки та випадках, передбачених ст.ст. 286-291 ГПК України та ст. 9 Кодексу України з процедур банкрутства.
Повний текст постанови підписано 24.03.2026 року.

Головуючий суддя О.М. Остапенко 

Судді Б.В. Отрюх

С.В. Сотніков