ЛЬВІВСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
справа№380/21685/25

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

21 квітня 2026 року

Львівський окружний адміністративний суд у складі головуючої - судді Потабенко В.А., розглянувши за правилами спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Державної установи «Львівська установа виконання покарань (№19)» про визнання протиправною бездіяльності та зобов`язання вчинити дії,
В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 (далі – ОСОБА_1 , позивач) звернувся до Львівського окружного адміністративного суду з позовною заявою до Державної установи «Львівська установа виконання покарань (№19)» (далі також – відповідач), в якій просить суд: 
- визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Львівська установа виконання покарань (№19)» щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно;
- зобов`язати Державну установу «Львівська установа виконання покарань (№19)» нарахувати та виплатити ОСОБА_1 грошову компенсацію за неотримане майно у розмірі 31326,02 грн.
В обґрунтування позовних вимог покликається на те, що позивач під час проходження військової служби та звільнення із неї перебував на речовому забезпеченні у відповідача. На момент звільнення з позивачкою, відповідач не провів повного розрахунку, зокрема щодо виплати вартості речового майна. 30.09.2025 ОСОБА_1 подала заяву про виплату грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування. 30.09.2025 була складена довідка №0004 про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна в розмірі 31326,02 грн. Однак, станом на день звернення з позовною заявою кошти в розмірі 31326,02 грн. компенсації за належні до отримання предмети речового майна на рахунок позивачки не надходили. Позивач вважає, що її права порушені та з метою захисту порушених прав звернулася до суду із даним позовом. 
Ухвалою від 03.11.2025 суддя відкрила провадження в адміністративній справі та вирішено проводити розгляд справи за правилами спрощеного позовного провадження без повідомленням сторін. 
Відповідно до довідок про доставку електронного листа до електронного кабінету відповідачу доставлено: 30.10.2025 - позовну заяву з копіями доданих до неї документів та 04.11.2025 ухвалу про відкриття спрощеного позовного провадження в адміністративній справі з викликом сторін від 03.11.2025.
Відповідачу роз`яснено право подання відзиву на позов з посиланням на докази, якими такий обґрунтовується.
Відповідач правом на подання відзиву, передбаченим ст. 162 Кодексу адміністративного судочинства України (далі - КАС України), не скористався, свою позицію стосовно позову не висловив. 
Відповідно до положень ч. 4 ст. 159 КАС України неподання суб`єктом владних повноважень відзиву на позов без поважних причин може бути кваліфіковано судом як визнання позову.
Відповідно до ч. 6 ст. 162 КАС України у разі ненадання відповідачем відзиву у встановлений судом строк без поважних причин суд вирішує справу за наявними матеріалами.
Відповідно до ч. 5 ст. 262 КАС України суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами, за відсутності клопотання будь-якої зі сторін про інше. За клопотанням однієї із сторін або з власної ініціативи суду розгляд справи проводиться в судовому засіданні з повідомленням (викликом) сторін.
Оскільки відсутні клопотання будь-якої зі сторін про розгляд справи у судовому засіданні з викликом сторін, суд розглядає справу в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін за наявними у справі матеріалами.
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі факти, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для вирішення спору по суті, суд встановив наступні обставини справи.
Наказом виконувача обов`язків начальника Державної установи «Львівська установа виконання покарань (№19)» від 24.09.2025 №77/ОС-25 ОСОБА_1 звільнено з Державної кримінально-виконавчої служби України за п. 7 ч. 1 ст. 77 Закону України «Про національну поліцію» (за власним бажанням). 
Як вбачається зі змісту позовної заяви, на момент звільнення з позивачкою, відповідач не провів повного розрахунку, зокрема щодо виплати вартості речового майна. 
30.09.2025 ОСОБА_1 подала заяву про виплату грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування. 30.09.2025 року була складена довідка №0004 про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна в розмірі 31326,02 грн. 
Однак, кошти в розмірі 31326,02 грн. компенсації за належні до отримання предмети речового майна на рахунок позивачки не надходили.
Вважаючи протиправними такі дії відповідача, позивач звернувся до суду із даним позовом.
Надаючи правову оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає таке. 
Правові основи організації та діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України, її завдання та повноваження визначає Закону України "Про Державну кримінально-виконавчу службу України" від 23.06.2005 № 2713-IV (далі - Закон № 2713).
Відповідно до частин 4, 5 ст. 21 Закону України «Про Державну кримінально-виконавчу службу України» від 23.06.2005 №2713-IV (далі - Закон №2713-IV) особи рядового і начальницького складу та працівники кримінально-виконавчої служби, а також члени їхніх сімей знаходяться під захистом держави, їх безпека, честь і гідність охороняються законом.
Особи рядового і начальницького складу кримінально-виконавчої служби мають право на носіння форменого одягу із знаками розрізнення, зразки якого розробляються відповідно до законодавства.
Згідно з ст. 24 Закону №2713-IV фінансування діяльності Державної кримінально-виконавчої служби України здійснюється за рахунок коштів Державного бюджету України та інших джерел, передбачених законом. Пільги, компенсації та гарантії, передбачені цим Законом, надаються за рахунок і в межах бюджетних асигнувань на утримання відповідних бюджетних установ.
Як передбачено приписами ч. 1 ст. 23 Закону №2713-IV, держава забезпечує соціальний захист персоналу Державної кримінально-виконавчої служби України відповідно до Конституції України, цього Закону та інших законів України.
Механізм речового забезпечення персоналу Державної кримінально-виконавчої служби - осіб рядового і начальницького складу, спеціалістів, які не мають спеціальних звань, та працівників, які працюють за трудовими договорами визначає Порядок про забезпечення речовим майном персоналу Державної кримінально-виконавчої служби затверджений постановою Кабінету Міністрів України від 14.08.2013 № 578 (далі - Порядок №578).
Згідно з п. п. 2, 3 Порядку №578 речовим забезпеченням є задоволення потреб персоналу у формі одягу, взутті, натільній білизні, теплих і постільних речах, спорядженні, тканинах для пошиття форми одягу, нарукавних знаках і знаках розрізнення, спеціальному одязі та взутті, санітарно-господарському майні, постовому одязі, ремонтних матеріалах (далі - речове майно), що дає змогу створити необхідні умови для виконання персоналом службових завдань. Речове майно за цільовим призначенням є речовим майном поточного забезпечення, а за використанням поділяється на майно особистого користування та інвентарне майно.
Відповідно до п. 27 Порядку №578 під час звільнення із служби особам рядового і начальницького складу за їх бажанням може видаватися речове майно особистого користування, яке не було ними отримано на день звільнення, або виплачуватися грошова компенсація за нього, розрахована із закупівельної вартості, яка діяла на 1 січня року виникнення права на отримання такого майна.
Згідно з п. 23 Порядку №578, грошова компенсація замість предметів речового майна особистого користування, що підлягають видачі особам рядового і начальницького складу, виплачується згідно з пунктом 60 цього Порядку на підставі заяви. Вартість предметів речового майна особистого користування визначається Мін`юстом за пропозицією державної установи "Генеральна дирекція Державної кримінально-виконавчої служби України", державної установи "Центр пробації" відповідно до їх закупівельної вартості.
Відповідно до п. 60 Порядку №578 для виплати персоналу грошової компенсації за належні до отримання предмети речового майна особистого користування оформляється довідка про виплату грошової компенсації за належні до видачі предмети речового майна за формою згідно з додатком 7 у двох примірниках, перший з яких подається бухгалтерії органу чи установи, підприємства для виплати компенсації, другий додається до арматурної картки.
Відповідно до п. 22 Порядку №578 особам рядового і начальницького складу (крім курсантів) після перших трьох років служби за їх бажанням та рішенням керівника органу чи установи, підприємства дозволяється за умови наявності в їх користуванні придатних до використання предметів раніше виданого речового майна особистого користування замість одних предметів, передбачених нормами забезпечення, отримувати інші, вартість яких не перевищує вартості предметів, що замінюються, або отримувати за них грошову компенсацію.
За наведеного правового регулювання, для осіб які проходять службу в органах ДКВС, грошова компенсація за належні до отримання предмети речового майна особистого користування виплачується у разі наявності коштів та в межах бюджетних асигнувань, установлених на відповідні цілі, що передбачено пунктом 22 Порядку №578, однак для осіб, які звільняються зі служби, таких обмежень та застережень не визначено Порядком №578. Тому у разі звільнення службовця зі служби у ДКВС у нього виникає право на грошову компенсацію вартості за неотримане речове майно, яке реалізується шляхом подання ним відповідної заяви за місцем служби.
Суд встановив, що грошову компенсацію вартості за недоотримане речове майно позивачу при звільненні виплачено не було.
Позивач звернувся до відповідача з заявою про виплату грошової компенсації, однак відповідну виплату відповідач не провів.
Таким чином, відповідачем не забезпечено позивачу реалізацію його прав, гарантованих Закону №2713 та Порядку №578, а відтак позовні вимоги є обґрунтованими та такими, що підлягають задоволенню
Відповідно до ч. ч. 1, 2 ст. 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Згідно з ч. 1 ст. 90 КАС України суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Враховуючи викладене, суд дійшов висновку про наявність підстав для задоволення адміністративного позову повністю.
Згідно з ч. 1 ст. 139 КАС України при задоволенні позову сторони, яка не є суб`єктом владних повноважень, всі судові витрати, які підлягають відшкодуванню або оплаті відповідно до положень цього Кодексу, стягуються за рахунок бюджетних асигнувань суб`єкта владних повноважень, що виступав відповідачем у справі, або якщо відповідачем у справі виступала його посадова чи службова особа.
Керуючись ст. ст. 2, 6-9, 19-20, 22, 25-26, 72, 77, 90, 139, 143, 241-246, 255, 257-258, 293, 295, п.п. 15.5 п. 15 розділу VII «Перехідні положення» КАС України, суд

В И Р І Ш И В : 

адміністративний позов задовольнити повністю. 
Визнати протиправною бездіяльність Державної установи «Львівська установа виконання покарань (№19)» щодо ненарахування та невиплати ОСОБА_1 грошової компенсації за неотримане речове майно. 
Зобов`язати Державну установу «Львівська установа виконання покарань (№19)» (код ЄДРПОУ 08563978, адреса місця знаходження: 79007, м. Львів, вул. Городоцька, 20) нарахувати та виплатити ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) грошову компенсацію за неотримане майно у розмірі 31326 (тридцять одна тисяча триста двадцять шість) гривень 02 коп.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Державної установи «Львівська установа виконання покарань (№19)» (код ЄДРПОУ 08563978, адреса місця знаходження: 79007, м. Львів, вул. Городоцька, 20) на користь ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса проживання: АДРЕСА_1 ) судовий збір у сумі 1211 (одна тисяча двісті одинадцять) гривень 20 коп. 
Рішення може бути оскаржене, згідно зі ст. 295 КАС України, протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було оголошено лише вступну та резолютивну частини рішення суду, або розгляду справи в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Рішення набирає законної сили, згідно зі ст. 255 КАС України, після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Повний текст рішення складений 21.04.2026.

Суддя Потабенко В.А.