Справа № 600/5575/25-а
	
РІШЕННЯ
іменем України

27 березня 2026 року	м. Хмельницький	

Хмельницький окружний адміністративний суд в особі головуючого-судді Печеного Є.В., розглянувши адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області , Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії,

ВСТАНОВИВ:

ОСОБА_1 (далі – позивач) звернувся до суду із позовом, у якому просить: визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (далі – відповідач 1) від 12.05.2025 № 190 про відмову у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити: з 04.09.2021 перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання на підставі довідки Чернівецького окружного адміністративного суду № 7 від 24.04.2025 станом на 01.01.2021; з 01.01.2022 — на підставі довідки № 8 від 24.04.2025 станом на 01.01.2022; з 01.01.2023 — на підставі довідки № 9 від 24.04.2025 станом на 01.01.2023; з 01.01.2024 — на підставі довідки № 10 від 24.04.2025 станом на 01.01.2024, з урахуванням проведених виплат.
Ухвалою від 26.01.2026 позовну заяву ОСОБА_1 залишено без руху; надано позивачу строк для усунення недоліків позовної заяви - 10 днів з дня вручення йому ухвали про залишення позовної заяви без руху.
Ухвалою від 16.02.2026 відкрито провадження в адміністративній справі; ухвалено розглянути справу за правилами спрощеного позовного провадження; ухвалено повідомити сторін, що питання щодо дотримання позивачем процесуальних строків на звернення з даним позовом до суду буде вирішено судом під час розгляду адміністративної справи по суті.
Згідно із позовною заявою, ОСОБА_1 позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити повністю з огляду на таке.
Вказує, що є суддею у відставці.
Зазначає, що рішенням Головного Управління Пенсійного фонду України в м. Києві №930100835123 від 22.09.2021 року, про перерахунок пенсії, на підставі доданих до заяви матеріалів, йому призначено довічне грошове утримання згідно Закону України «Про судоустрій і статус суддів», довічно - з урахуванням страхового стажу, який дає право на відставку 37 років 4 місяці 15 днів, загальний процент розрахунку пенсії від заробітку - 50% від грошової винагороди в розмірі 124 858, 80 грн.
Стверджує, що рішенням Хмельницького окружного адміністративного суду від 20 червня 2022 року у справі № 600/1348/22-а: визнано протиправним та скасовано рішення № 930100835123 від 22.09.2021 року Головного управління Пенсійного фонду України в м. Києві; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області призначити йому з 04.09.2021 щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці в розмірі 84%, відповідно до довідки про суддівську винагороду Чернівецького окружного адміністративного суду № 12 від 17.09.2021, з урахуванням стажу роботи судді, що дає право на відставку, - 37 років; зобов`язано Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області провести перерахунок та виплату щомісячного довічного грошового утримання позивачу з урахуванням виплачених сум. 
Посилається на те, що рішенням Управління Пенсійного фонду України від 12 жовтня 2022 року йому проведено перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці.
Як вказує позивач, Чернівецький окружний адміністративний суд видав довідки № 7 від 24.04.2025 року станом на 01.01.2021 року, № 8 від 24.04.25 року станом на 01.01.2022 року, № 9 від 24.04.2025 року станом на 01.01.2023 року. № 10 від 24.04.2025 року станом на 01.01.2024 року.
Зазначає, що, відповідно до законодавства України, він звернувся до Головного Управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області із заявою від 05 травня 2025 року про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідок виданих Чернівецьким окружним адміністративним судом № 7 від 24.04.2025 року станом на 01.01.2021 року, № 8 від 24.04.25 року станом на 01.01.2022 року, № 9 від 24.04.2025 року станом на 01.01.2023 року, № 10 від 24.04.2025 року станом на 01.01.2024 року.
Як стверджує позивач, вказана заява за принципом екстериторіальності спрямована для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.
Посилається на те, що за результатами розгляду його заяви, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області прийняло рішення від 12.05.2025 №190 про відмову позивачу у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Відмова відповідача 1 щодо здійснення перерахунку його довічного грошового утримання судді у відставці, на думку позивача, є протиправною та такою, що порушує його права та законні інтереси.
Згідно із відзивом на позовну заяву, відповідач 1 - Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області не погоджується з вимогами позивача та вважає їх необґрунтованими з таких підстав.
Вказує, що результат розрахунку суддівської винагороди, та як наслідок, розмір щомісячного довічного грошового утримання, у будь-якому випадку, залежить від цифрового значення основної операнди у формулі, яка міститься у Законі України про Державний бюджет на відповідній рік.
Зазначає, що визначення розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який в свою чергу буде другим множником у формулі розрахунку суддівської винагороди, є виключним повноваженням Верховної Ради України.
Стверджує, що, оскільки, законодавець чітко визначився про розмір прожиткового мінімуму для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу судді - 2102 гривні, то враховуючи відсильну норму ст. 135 Закону України «Про судоустрій і статус суддів», саме цей розмір і необхідно застосовувати під час визначення суддівської винагороди позивача.
Посилається на те, що з 2021 року перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці не проводиться, що не є свавільними діями, а є виконанням прямої вказівки Закону (який не був визнаний неконституційним).
З врахуванням викладеного, оскільки, розмір посадового окладу судді протягом 2021, 2022, 2023, 2024 років, не змінювався, на думку відповідача, у нього не було підстав для проведення позивачу перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Також у відзиві на позов відповідачем 1 заявлено клопотання зупинити провадження у справі №600/5575/25-а до набрання законної сили судовим рішенням Верховного Суду у справі №200/2309/25 (адміністративне провадження №К/990/40316/25).
Обґрунтовуючи зазначене вище клопотання, відповідач 1 вказує, що ухвалою Верховного Суду від 15.01.2026 передано на розгляд Судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду справу №200/2309/25.
Відповідач 1 стверджує, що у справі №200/2309/25 позивач оспорює правомірність рішення пенсійного органу про відмову у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці з огляду на збільшення базового розміру посадового окладу судді внаслідок підвищення з 01.01.2024 розміру прожиткового мінімуму для працездатних осіб.
Вказує, що, мотивуючи необхідність передачі справи на розгляд Судової палати колегія суддів Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду визнала за необхідне відступити від висновків щодо застосування норм права, викладених у постанові Верховного Суду від 17.11.2025 у справі №520/32171/24, у якій викладено правовий висновок про те, що для визначення базового розміру посадового окладу судді, який враховується при розрахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці, повинен застосовуватись прожитковий мінімум для працездатних осіб у розмірі 2102,00 грн відповідно до Закону України "Про Державний бюджет України на 2024 рік" та, відповідно, що з 01 січня 2024 року не відбулась зміна розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, а відтак відсутні правові підстави для здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання позивачці як судді у відставці.
Отже, на думку відповідача 1, наявні правові підстави, передбачені ч. 1 ст. 291 КАС України, для зупинення провадження у справі № 600/5575/25-а. 
Відповідно до відзиву на позов, відповідач 2 заперечує проти задоволення позовних вимог, виходячи з такого.
Вказує, що за принципом екстериторіальності заява про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці - позивача була передана на розгляд до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.
Зазначає, що за результатами розгляду заяви позивача, 12.05.2025 Головним управлінням в Полтавській області прийнято рішення за №190 про відмову в перерахунку щомісячного довічного грошового утримання.
Стверджує, що, за положеннями чинного законодавства України, уповноваженим органом, який розглядав заяву позивача, є Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області, а тому, підстави для зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області вчиняти будь – які дії, пов`язані із призначенням позивачу пенсії відсутні.
Посилається на те, що позивач перебуває на обліку в Головному управлінні Пенсійного фонду України в м. Києві.
Вирішуючи клопотання відповідача 1 про зупинення провадження у справі, суд зазначає про таке.
Відповідно до пункту 5 частини другої статті 236 КАС України, суд має право зупинити провадження у справі в разі перегляду судового рішення у подібних правовідносинах (в іншій справі) у касаційному порядку палатою, об`єднаною палатою, Великою Палатою Верховного Суду - до набрання законної сили судовим рішенням касаційної інстанції.
Отже, суд зазначає, що для застосування цієї норми необхідною є сукупність таких умов: наявність іншої справи з подібними правовідносинами, її перегляд саме палатою, об`єднаною палатою або Великою Палатою Верховного Суду, а також те, що такий перегляд триває на момент вирішення клопотання судом першої інстанції. 
Такий підхід узгоджується з правовим висновком Верховного Суду, викладеним, зокрема, у постанові від 29.07.2021 у справі № 640/22535/19.
При цьому, судом установлено, що постанова Верховного Суду у справі № 200/2309/25, провадження № К/990/40316/25, ухвалена 17.02.2026.
За частиною першою статті 359 КАС України, постанова суду касаційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення.
Отже, на час вирішення цього клопотання перегляд справи № 200/2309/25 палатою Касаційного адміністративного суду у складі Верховного Суду вже завершено, а постанова у ній набрала законної сили. 
З огляду на викладене вище, правові підстави для зупинення провадження у справі № 560/5575/25-а, на які посилається відповідач 1, відсутні.
За таких обставин, суд доходить висновку, що клопотання Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області про зупинення провадження у справі є необґрунтованим і задоволенню не підлягає.
Із приводу строку звернення до суду позивачем у цій справі, то суд зазначає про таке. 
Відповідно до частини першої статті 120 КАС України, перебіг процесуального строку починається з наступного дня після відповідної календарної дати або настання події, з якою пов`язано його початок.
За абзацом першим частини другої статті 122 КАС України, для звернення до адміністративного суду за захистом прав, свобод та інтересів особи встановлюється шестимісячний строк, який, якщо не встановлено інше, обчислюється з дня, коли особа дізналася або повинна була дізнатися про порушення своїх прав, свобод чи інтересів.
За частинами третьою та четвертою статті 123 КАС України, якщо факт пропуску позивачем строку звернення до адміністративного суду буде виявлено судом після відкриття провадження в адміністративній справі і позивач не заявить про поновлення пропущеного строку звернення до адміністративного суду, або якщо підстави, вказані ним у заяві, будуть визнані судом неповажними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Якщо після відкриття провадження у справі суд дійде висновку, що викладений в ухвалі про відкриття провадження у справі висновок суду про визнання поважними причин пропуску строку звернення до адміністративного суду був передчасним, і суд не знайде інших підстав для визнання причин пропуску строку звернення до адміністративного суду поважними, суд залишає позовну заяву без розгляду.
Отже, суд зазначає, що у спорах про оскарження індивідуального акта юридично значущим є не лише день його ухвалення, а день, коли особа реально дізналася або об`єктивно мала дізнатися про зміст такого акта та про порушення свого права. 
У цій справі суд виходить із установленої обставини, що оскаржуване рішення ГУ ПФУ в Полтавській області від 12.05.2025 № 190 позивач отримав 28.05.2025, а позов подав 25.11.2025. 
Отже, шестимісячний строк звернення до суду, який почався 29.05.2025, на день звернення з позовом не сплив. 
Тому підстав для застосування наслідків, передбачених статтею 123 КАС України, немає, а заявлене позивачем клопотання про поновлення строку не потребує задоволення, оскільки строк у цій справі позивачем не є пропущеним.
Дослідивши матеріали справи, суд встановив такі обставини. 
Позивач є суддею у відставці та перебуває на обліку в органі Пенсійного фонду України і отримує щомісячне довічне грошове утримання судді у відставці.
Чернівецький окружний адміністративний суд видав довідки № 7 від 24.04.2025 року станом на 01.01.2021 року, № 8 від 24.04.25 року станом на 01.01.2022 року, № 9 від 24.04.2025 року станом на 01.01.2023 року, № 10 від 24.04.2025 року станом на 01.01.2024 року.
Позивач звернувся до Головного Управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області з заявою від 05 травня 2025 року про перерахунок довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідок виданих Чернівецьким окружним адміністративним судом № 7 від 24.04.2025 року станом на 01.01.2021 року, № 8 від 24.04.25 року станом на 01.01.2022 року, № 9 від 24.04.2025 року станом на 01.01.2023 року, № 10 від 24.04.2025 року станом на 01.01.2024 року.
Заява позивача від 05.05.2025 за принципом екстериторіальності була передана для розгляду до Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області.
За результатами розгляду вказаної заяви, Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області прийняло рішення від 12.05.2025 №190 про відмову у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 .
Як слідує із змісту оскаржуваного рішення, підставою відмови Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області зазначило, що відповідно до статті 7 Закону України «Про державний бюджет України на 2025 рік» передбачено, що у 2025 році прожитковий мінімум для працездатних осіб, який застосовується для визначення базового розміру посадового окладу суддів становить 2102 грн., тобто на рівні 2020 року, отже, зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді з 01.01.2025 року не відбулось.
Вважаючи рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 12.05.2025 № 190 протиправним та таким, що порушує його права та законні інтереси, ОСОБА_1 звернувся до суду із цим позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд виходить із такого.
Відповідно до ч. 2 ст. 19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно із ч. 2 ст. 2 КАС України, у справах щодо оскарження рішень, дій чи бездіяльності суб`єктів владних повноважень адміністративні суди перевіряють, чи прийняті (вчинені) вони: 1) на підставі, у межах повноважень та у спосіб, що визначені Конституцією та законами України; 2) з використанням повноваження з метою, з якою це повноваження надано; 3) обґрунтовано, тобто з урахуванням усіх обставин, що мають значення для прийняття рішення (вчинення дії); 4) безсторонньо (неупереджено); 5) добросовісно; 6) розсудливо; 7) з дотриманням принципу рівності перед законом, запобігаючи всім формам дискримінації; 8) пропорційно, зокрема з дотриманням необхідного балансу між будь-якими несприятливими наслідками для прав, свобод та інтересів особи і цілями, на досягнення яких спрямоване це рішення (дія); 9) з урахуванням права особи на участь у процесі прийняття рішення; 10) своєчасно, тобто протягом розумного строку.
Також суд вказує на те, що адміністративний суд перевіряє рішення, дії чи бездіяльність суб`єктів владних повноважень ретроспективно, тобто зважаючи на ті обставини, які існували у минулому на момент прийняття оспорюваного рішення, вчинення дій або бездіяльності.
Отже, суд, оцінюючи оспорювані рішення, дії або бездіяльність виходить лише з тих мотивів, якими керувався суб`єкт владних повноважень при прийнятті рішень, вчиненні дій або бездіяльності.
Такий підхід неодноразово відображений у практиці Верховного Суду при вирішенні публічно-правових спорів, зокрема, у постанові від 21.05.2019 у справі № 0940/1240/18.
За статтею 130 Конституції України встановлено, що держава забезпечує фінансування та належні умови для функціонування судів і діяльності суддів. У Державному бюджеті України окремо визначаються видатки на утримання судів з урахуванням пропозицій Вищої ради правосуддя.
Розмір винагороди судді встановлюється законом про судоустрій.
Відповідно до частини першої статті 4 Закону України “Про судоустрій і статус суддів” від 02.06.2016 року № 1402-VIII (тут і далі – Закон № 1402-VIII у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин), судоустрій і статус суддів в Україні визначаються Конституцією України та законом.
За частинами першою, другою статті 135 цього Закону, суддівська винагорода регулюється цим Законом та не може визначатися іншими нормативно-правовими актами.
Суддівська винагорода виплачується судді з дня зарахування його до штату відповідного суду, якщо інше не встановлено цим Законом. Суддівська винагорода складається з посадового окладу та доплат за: 1) вислугу років; 2) перебування на адміністративній посаді в суді; 3) науковий ступінь; 4) роботу, що передбачає доступ до державної таємниці.
За пунктом 1 частини третьої статті 135 Закону № 1402-VIII, базовий розмір посадового окладу судді місцевого суду - 30 прожиткових мінімумів для працездатних осіб, розмір якого встановлено на 1 січня календарного року. 
Відповідно до частин третьою і четвертою статті 142 цього Закону, щомісячне довічне грошове утримання виплачується судді у відставці в розмірі 50 відсотків суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді. За кожний повний рік роботи на посаді судді понад 20 років розмір щомісячного довічного грошового утримання збільшується на два відсотки грошового утримання судді.
У разі зміни розміру складових суддівської винагороди судді, який працює на відповідній посаді, здійснюється перерахунок раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання.
Відповідно до частин першої, другої та третьої статті 1 Закону України “Про прожитковий мінімум” від 15.07.1999 року № 966-XIV (тут і далі – Закон № 966-XIV у редакції, чинній станом на дату виникнення спірних правовідносин), прожитковий мінімум - вартісна величина достатнього для забезпечення нормального функціонування організму людини, збереження його здоров`я набору продуктів харчування (далі - набір продуктів харчування), а також мінімального набору непродовольчих товарів (далі - набір непродовольчих товарів) та мінімального набору послуг (далі - набір послуг), необхідних для задоволення основних соціальних і культурних потреб особистості.
Прожитковий мінімум визначається нормативним методом у розрахунку на місяць на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення: дітей віком до 6 років; дітей віком від 6 до 18 років; працездатних осіб; осіб, які втратили працездатність.
До працездатних осіб відносяться особи, які не досягли встановленого законом пенсійного віку.
За частиною третьою статті 4 цього Закону, прожитковий мінімум на одну особу, а також окремо для тих, хто відноситься до основних соціальних і демографічних груп населення, щороку затверджується Верховною Радою України в законі про Державний бюджет України на відповідний рік. Прожитковий мінімум публікується в офіційних виданнях загальнодержавної сфери розповсюдження.
Разом із тим, суд вказує на те, що стаття 7 законів про Державний бюджет України на відповідні роки встановлювала як загальний прожитковий мінімум для працездатних осіб, так і окремий показник для визначення базового розміру посадового окладу судді: у Законі України “Про Державний бюджет України на 2021 рік” № 1082-IX — окремий показник 2102 грн; у Законі України “Про Державний бюджет України на 2022 рік” № 1928-IX — також показник 2102 грн; у Законі України “Про Державний бюджет України на 2023 рік” № 2710-IX — загальний прожитковий мінімум для працездатних осіб 2684 грн та окремий показник для судді 2102 грн; у Законі України “Про Державний бюджет України на 2024 рік” № 3460-IX — загальний прожитковий мінімум для працездатних осіб 3028 грн та окремий показник для судді 2102 грн; у Законі України “Про Державний бюджет України на 2025 рік” № 4059-IX — загальний прожитковий мінімум для працездатних осіб 3028 грн та окремий показник для судді 2102 грн.
Отже, суд зазначає, що нормативна колізія, яка стала підставою для оскаржуваного рішення відповідача 1, полягає у співвідношенні пункту 1 частини третьої статті 135 та частини четвертої статті 142 Закону № 1402-VIII із статтею 7 законів про Державний бюджет України на відповідні роки.
Оцінюючи правомірність оскаржуваного рішення відповідача 1, суд виходить із того, що суд не підміняє собою суб`єкта владних повноважень і не оцінює спірний акт за мотивами, які не були покладені в його основу на момент прийняття. 
Тому суд перевіряє це рішення лише з тих причин, які реально були наведені відповідачем 1 при відмові позивачу, а саме: відсутність підстав для перерахунку через застосування показника 2102 грн.
Так, після прийняття відповідачем 1 оскаржуваного рішення, Верховний Суд у складі судової палати з розгляду справ щодо захисту соціальних прав Касаційного адміністративного суду постановою від 17.02.2026 у справі № 200/2309/25, провадження № К/990/40316/25, сформулював правовий висновок саме щодо перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці. 
Зокрема, Верховний Суд: відступив від висновку, викладеного у постанові Верховного Суду від 17.11.2025 у справі № 520/32171/24; дійшов висновку, що для обчислення та перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці підлягає застосуванню прожитковий мінімум для працездатних осіб, установлений на 1 січня відповідного року, а не спеціальна розрахункова величина 2102 грн, визначена законами про Державний бюджет.
Згідно із частиною п`ятою статті 242 КАС України, при виборі і застосуванні норми права до спірних правовідносин суд враховує висновки щодо застосування норм права, викладені в постановах Верховного Суду.
Тому саме правовий висновок, сформований Верховним Судом у справі № 200/2309/25, на думку суду, є визначальним для вирішення справи № 600/5575/25-а.
Зокрема, суд враховує, що на момент прийняття оскаржуваного рішення відповідач 1 виходив із протилежного правового підходу. 
Проте завдання суду полягає не в тому, щоб підтвердити будь-яку з наявних у момент прийняття рішення правових позицій органу, а в тому, щоб перевірити, чи відповідає оспорюване рішення вимогам закону. 
З огляду на врахування судом висновків Верховного Суду, викладених у постанові від 17.02.2026 у справі № 200/2309/25, суд доходить висновку, що мотив, покладений в основу оскаржуваного рішення відповідача 1, є помилковим, а саме рішення не відповідає вимогам частини другої статті 19 Конституції України, частини другої статті 2 КАС України, частин першої, другої, пункту 1 частини третьої статті 135 та частини четвертої статті 142 Закону № 1402-VIII.
При цьому, посилання відповідача 2 на постанову Великої Палати Верховного Суду від 24.04.2025 у справі № 240/9028/24 не змінює цього висновку, оскільки для цієї справи вирішальним є прямо релевантний для аналогічних спірних правовідносин висновок палати Касаційного адміністративного суду у справі № 200/2309/25, який стосується саме перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці на підставі довідки про суддівську винагороду.
Отже, позовна вимога про визнання протиправним та скасування рішення ГУ ПФУ в Полтавській області від 12.05.2025 № 190 є обґрунтованою.
Щодо другої позовної вимоги позивача, то необхідно зазначити про таке.
Відповідно до змісту п. 4 ч. 2 ст. 245 КАС України, у разі задоволення позову суд може прийняти рішення про зобов`язання відповідача вчинити певні дії.
Верховний Суд України у постанові від 16.09.2015 у справі № 21-1465а15 наголосив, що спосіб відновлення порушеного права має бути ефективним та таким, що виключає подальші протиправні рішення, дії чи бездіяльність суб`єкта владних повноважень, а у випадку невиконання рішення суду має забезпечувати можливість його примусового виконання без повторного звернення до суду.
У справах, де закон не залишає органу дискреції (вільного розсуду), а встановлює чіткий алгоритм дій, суд має право та обов`язок зобов`язати суб`єкта владних повноважень прийняти конкретне рішення. 
У даній справі: правові підстави для здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 вже встановлені судом; обчислення розміру довічного грошового утримання судді у відставці на підставі належних довідок є технічною дією, що здійснюється за чітким алгоритмом передбаченим законодавством України і не містить елементів дискреції.
Обмеження способу захисту лише скасуванням рішення (без зобов`язання здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці) змусило б позивача знову звертатися до оргінів ПФУ, а потім, у разі нової відмови, знову до суду, що суперечить як принципу ефективності судового захисту, так і наведеним вище правовим позиціям Верховного Суду.
З огляду на те, що оспорюване рішення приймалося за принципом екстериторіальності Головним управлінням Пенсійного фонду України в Полтавській області, саме цей орган є належним суб`єктом владних повноважень, на якого має бути покладено обов`язок усунути наслідки протиправного рішення, у тому числі шляхом здійснення перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 .
Тому суд дійшов висновку, що ефективним способом захисту у цій справі є не лише скасування протиправного рішення відповідача 1, а й зобов`язання саме ГУ ПФУ в Полтавській області здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 : з 04.09.2021 — на підставі довідки Чернівецького окружного адміністративного суду від 24.04.2025 № 7 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; з 01.01.2022 — на підставі довідки Чернівецького окружного адміністративного суду від 24.04.2025 № 8 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; з 01.01.2023 — на підставі довідки Чернівецького окружного адміністративного суду від 24.04.2025 № 9 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; з 01.01.2024 — на підставі довідки Чернівецького окружного адміністративного суду від 24.04.2025 № 10 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Із приводу зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , то суд вказує на таке. 
З огляду на викладене вище, суд зазначає, що виплата щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у належному розмірі є наслідком перерахунку раніше призначеного щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці у разі зміни складових суддівської винагороди. 
Як убачається з матеріалів справи та змісту оскаржуваного рішення, спірні правовідносини виникли у зв`язку з відмовою Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області позивачу у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Саме це рішення є предметом оскарження у цій справі, і саме воно зумовило порушення права позивача на зазначений вище перерахунок.
Водночас, на момент розгляду справи судом відповідачем 1 перерахунок ОСОБА_1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці не здійснений.
Як зазначено вище, суд у цьому рішенні суду визнає протиправним та скасовує оскаржуване рішення відповідача 1 та зобов`язує ГУ ПФУ в Полтавській області здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 : з 04.09.2021 — на підставі довідки Чернівецького окружного адміністративного суду від 24.04.2025 № 7 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; з 01.01.2022 — на підставі довідки Чернівецького окружного адміністративного суду від 24.04.2025 № 8 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; з 01.01.2023 — на підставі довідки Чернівецького окружного адміністративного суду від 24.04.2025 № 9 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; з 01.01.2024 — на підставі довідки Чернівецького окружного адміністративного суду від 24.04.2025 № 10 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Суд зазначає, що виплата ОСОБА_1 перерахованого відповідачем 1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці пенсійним органом, у якому на обліку перебуває позивач, є наступним етапом реалізації зазначеного перерахунку а також цього рішення суду в порядку, визначеному главою 11 Кодексу адміністративного судочинства України та Законом України «Про виконавче провадження».
У той же час, станом на час ухвалення цього рішення суду відсутній самостійний спір щодо неправомірної відмови або бездіяльності Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області або іншого пенсійного органу, у якому на обліку перебуває позивач, саме у частині виплати вже перерахованого відповідачем 1 щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 , оскільки такий перерахунок, на виконання цього рішення суду, ГУ ПФУ в Полтавській області ще не проводився.
Тому вимога про зобов`язання Головного управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області здійснити виплату щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 фактично стосується майбутніх дій, пов`язаних із виконанням цього судового рішення, а не усунення вже допущеного порушення з боку цього державного органу або іншого пенсійного органу, у якому на обліку перебуває позивач.
Відповідно до змісту статей 2, 5, 245 Кодексу адміністративного судочинства України суд здійснює захист порушеного права шляхом застосування способу захисту, який відповідає характеру спірних правовідносин та є необхідним і достатнім для відновлення такого права.
При цьому, суд не може покладати на суб`єкта владних повноважень обов`язки, пов`язані з майбутніми діями, оскільки такі вимоги є передчасними і виходять за межі реального предмета спору.
У зв`язку з цим зазначена позовна вимога не підлягає задоволенню як така, що заявлена передчасно та не відповідає характеру спірних правовідносин у цій справі.
Отже, у цій справі позовні вимоги підлягають задоволенню частково.
Інші аргументи сторін не спростовують висновків суду за результатами розгляду справи, які зазначені вище.
Щодо інших доводів сторін, суд також зазначає, що, відповідно до пункту 30 рішення Європейського Суду з прав людини у справі «Hirvisaari v. Finland» від 27 вересня 2001 року, рішення судів повинні достатнім чином містити мотиви, на яких вони базуються для того, щоб засвідчити, що сторони були заслухані, та для того, щоб забезпечити нагляд громадськості за здійсненням правосуддя .
У рішенні ЄСПЛ по справі «Ґарсія Руіз проти Іспанії», заява № 30544/96, п. 26, ECHR 1999-1, Суд зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Згідно п. 41 висновку № 11 (2008) Консультативної ради європейських суддів до уваги Комітету Міністрів Ради Європи щодо якості судових рішень обов`язок суддів наводити підстави для своїх рішень не означає необхідності відповідати на кожен аргумент захисту на підтримку кожної підстави захисту. Обсяг цього обов`язку може змінюватися залежно від характеру рішення. Згідно з практикою Європейського суду з прав людини очікуваний обсяг обґрунтування залежить від різних доводів, що їх може наводити кожна зі сторін.
Підстави для розподілу судових витрат в частині сплати судового збору у цій справі відсутні.
Керуючись статтями 6, 72-77, 139, 244, 246, 255, 295 Кодексу адміністративного судочинства України, суд

ВИРІШИВ:

Позов ОСОБА_1 - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення відділу перерахунків пенсій № 2 (смт. Нові Санжари) управління пенсійного забезпечення, надання страхових виплат, соціальних послуг, житлових субсидій та пільг Головного управління Пенсійного фонду України в Полтавській області від 12.05.2025 № 190 про відмову ОСОБА_1 у перерахунку щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області здійснити перерахунок щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці ОСОБА_1 : з 04.09.2021 — на підставі довідки Чернівецького окружного адміністративного суду від 24.04.2025 № 7 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; з 01.01.2022 — на підставі довідки Чернівецького окружного адміністративного суду від 24.04.2025 № 8 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; з 01.01.2023 — на підставі довідки Чернівецького окружного адміністративного суду від 24.04.2025 № 9 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці; з 01.01.2024 — на підставі довідки Чернівецького окружного адміністративного суду від 24.04.2025 № 10 про суддівську винагороду для обчислення щомісячного довічного грошового утримання судді у відставці.
У задоволенні решти позовних вимог - відмовити.
Судові витрати розподілу не підлягають.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Рішення може бути оскаржене в апеляційному порядку до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Позивач:	ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , ідентифікаційний номер - НОМЕР_1 ) 	
Відповідач:	Головне управління Пенсійного фонду України в Чернівецькій області (пл. Центральна, 3,м. Чернівці,Чернівецька обл., Чернівецький р-н,58002 , код ЄДРПОУ - 40329345)  Головне управління Пенсійного фонду України в Полтавській області (вул. Гоголя, 34,м. Полтава,Полтавський р-н, Полтавська обл.,36011 , код ЄДРПОУ - 13967927) 	

Головуючий суддя 		Є.В. Печений