г Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області	

Справа № 213/352/26
Номер провадження 2/213/769/26

Р І Ш Е Н Н Я
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

23 квітня 2026 року місто Кривий Ріг

Інгулецький районний суд міста Кривого Рогу Дніпропетровської області в складі судді Мазуренко В.В., розглянувши в порядку спрощеного позовного провадження без виклику сторін цивільну справу за позовною заявою Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості, -

В С Т А Н О В И В:
Позивач звернувся до суду з вказаним позовом, обґрунтовуючи вимоги тим, що 10.12.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено Кредитний договір №403285704 у формі електронного документа з використанням електронного підпису. У вказаному Кредитному договорі сторонами погоджено всі істотні умови щодо суми і строку кредиту, сплати відсотків за користування кредитними коштами, розміру і типу процентної ставки. 
28.11.2018 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01, за умовами якого до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №403285704. Строк дії цього договору продовжувався шляхом укладення додаткових угод.
30.10.2023 між ТОВ «Таліон Плюс» та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» укладено Договір факторингу №30/1023-01, відповідно до умов якого до ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» перейшло право грошової вимоги до відповідача за кредитним договором №403285704.
11.07.2025 між Товаристом з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» та Товариством з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» укладено Договір факторингу №11/07/25-Е, відповідно до умов якого позивач набув права вимоги до відповідача.
Всупереч умов Договору, відповідач взяті на себе зобов`язання належним чином не виконувала, що створило заборгованість у розмірі 36 614,00 грн., з яких: 15 000,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 21 614,00 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.
Просить стягнути з відповідача вказаний розмір заборгованості та понесені судові витрати. 
У судове засідання сторони не викликались.
Представник відповідача подав відзив, згідно з яким позовні вимоги не визнає. Зазначає, що позивачем не доведено належними та допустимими доказами факт відступлення права вимоги до відповідача. Належним доказом, який засвідчує факт набуття прав вимоги за кредитним договором, є належно оформлені та підписані договори про відступлення права вимоги, реєстр договорів, права вимоги за якими відступаються, за умови, що він містить дані за кредитним договором, а також докази на підтвердження оплати за договором. Вважає, що надані позивачем витяги з реєстрів боржників до договорів факторингу не можна вважати належними доказами переходу прав вимоги, оскільки вони виготовлені позивачем самостійно із порушенням принципів незалежного доказування обставин справи. Також зазначає, що матеріали справи не містять доказів на підтвердження оплати за договорами факторингу. Посилаючись на висновки Верховного Суду, викладені, зокрема, в постанові від 24.04.2018 у справі №914/868/17, вважає, що первісний кредитор не міг передати право вимоги за кредитним договором №403285704 від 10.12.2021, оскільки на момент укладення договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 будь-яких зобов`язальних відносин між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем не існувало і сторони договору факторингу не могли передбачити те, що 10.12.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та відповідачем буде укладено кредитний договір. З огляду на це вважає, що позивач не набув права вимоги до відповідача. Просить відмовити у задоволенні позовних вимог.
Представником позивача подано відповідь на відзив, у якому зазначають, що за умовами договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 передача права вимоги здійснюється не в момент підписання договору факторингу, а в день підписання відповідних реєстрів прав вимоги, що є додатками до нього. Таким чином, право вимоги до відповідача перейшло від ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» до ТОВ «Таліон Плюс» в день підписання сторонами реєстру прав вимоги - 05.05.2022, тобто після укладання кредитного договору №403285704 від 10.12.2021. З посиланням на висновки Верховного Суду, викладені у постанові від 07.01.2026 у справі №727/2790/25, яка є аналогічною по суті спору з цією справою, звертає увагу суду на правомірність переходу права вимоги на підставі Договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 між первісним кредитором та ТОВ «Таліон Плюс». Зазначає, що позивач не має обов`язку надавати докази здійснення оплати за відступленні права вимоги, оскільки така обставина не впливає на законність переходу права вимоги відповідно до положень чинного законодавства та договору факторингу. Крім того, у випадку відсутності фінансування Договори факторингу було б розірвано в одностронньому порядку кожним із клієнтів, що відповідає положенням договорів факторингу. 
Відповідно до ст.247 ЦПК України, у разі неявки в судове засідання всіх учасників справи чи в разі якщо відповідно до положень цього Кодексу розгляд справи здійснюється судом за відсутності учасників справи, фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного запису не здійснюється.
Ухвалою суду від 13.02.2026 відкрито провадження у справі та призначено її розгляд в порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення сторін. Витребувано докази.

Дослідивши матеріали справи, суд вважає встановленими такі обставини.
10.12.2021 між ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» та ОСОБА_1 укладено договір кредитної лінії №403285704, за умовами якого кредитодавець зобов`язується надати позичальникові кредит у вигляді кредитної лінії в розмірі кредитного ліміту на суму 15 200 грн 00 коп. з розміром першого траншу - 10 000,00 грн, зі сплатою процентів за користування кредитними коштами у визначеному договором порядку.
Кредитна лінія надається строком на 30 днів від дати отримання кредиту позичальником (далі - Дисконтний період), а саме до 09.01.2022 (п.1.7. Кредитного договору), зі сплатою в цей період процентів у розмірі 0,76 % в день (п.1.9.1. Кредитного договору).
У п.1.8. Кредитного договору сторони погодили, що встановлений в п. 1.7. Договору строк дисконтного періоду та, відповідно, строк надання кредитної лінії може бути продовжено позичальником шляхом здійснення протягом дисконтного та пільгового періоду (протягом трьох календарних днів після спливу дисконтного періоду) оплати всіх фактично нарахованих процентів за умови, якщо позичальником в особистому кабінеті чи в терміналах самообслуговування партнерів кредитодавця активовано функцію продовження строкудисконтного періоду. Кількість продовжень дисконтного періоду на умовах, описаних в цьому пункті, не обмежена. За умови продовження строку дисконтного періоду нарахування процентів за користування кредитом здійснюється за Індивідуальною процентною ставкою в розмірі 1,90% в день. Кредитодавець за своїм вибором може надавати позичальнику знижки на розмір Індивідуальної процентної ставки, про що останній інформується в особистому кабінеті (п.п.1.9.2 Кредитного договору).
Якщо позичальник користуватиметься кредитом після закінчення дисконтного періоду без своєчасної оплати процентів в порядку, передбаченому п.1.8 Договору, умови щодо нарахування процентів за дисконтною та індивідуальною процентною ставкою за весь строк дисконтного періоду скасовуються з дати надання кредиту і до взаємовідносин між сторонами застосовуються правила нарахування процентів за базовою процентною ставкою в розмірі 2,10% в день (п.п.1.9.3. Кредитного договору)
У п.1.12. Кредитного договору сторони погодили, що факт користування позичальником сумою наданого кредиту після закінчення дисконтного періоду є відкладальною обставиною, в розумінні ст. 212 Цивільного кодексу України, яка має наслідком продовження строку дії кредитної лінії (продовження загального строку дії Договору) на 90 календарних днів, зі сплатою в цей період процентів у розмірі 2,98% в день (п.п.1.12.2. Кредитного договору).
Пунктом 5.2. Кредитного договору передбачено, що строк дії цього договору обчислюється з моменту його підписання електронним підписом одноразовим ідентифікатором та до закінчення строку надання кредиту визначеного в п.1.7 Договору. Строк дії договору може бути продовжено з урахуванням умов продовження строку надання кредиту передбачених п. 1.8. та п. 1.12.1. Договору. У будь-якому разі зобов`язання, що виникли під час дії договору, діють до повного їх виконання.
Відповідно до п.5.3. Кредитного договору проценти, нараховані після закінчення строку дії цього договору (після 90 дня від дати закінчення дисконтного періоду) чи його дострокового розірвання, є процентами за користування грошовими коштами в розумінні ч. 2 ст. 625 Цивільного кодексу України.
Договір укладено у формі електронного документа, який підписаний позичальником електронним підписом одноразовим ідентифікатором «MNV5VK46», який було відправлено відповідачу на номер мобільного телефону, зазначений у заявці на отримання грошових коштів у кредит - 0980891109.
Згідно із платіжними дорученнями від 10.12.2021, 26.12.2021 ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» перерахувало ОСОБА_1 кошти згідно договору №403285704 від 10.12.2021 року у розмірі 15 000,00 грн. на платіжну картку НОМЕР_1
Як видно з інформації та виписки, наданої АТ КБ «ПриватБанк» від 04.03.2026, на ім`я ОСОБА_1 в банку емітовано платіжну картку № НОМЕР_1 та на вказану картку було зараховано вказані вище грошові кошти. В анкетних даних вказано фінансовий номер телефону: НОМЕР_2 .
Отже, кредитодавцем виконано умови договору з надання кредитних коштів.
Натомість, відповідач умови договору з повернення кредиту та сплати процентів не виконала, внаслідок чого утворилася заборгованість.
Згідно з розрахунком заборгованості, складеного ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога», станом на 05.05.2022 заборгованість за договором №403285704 становить 36 510,50 грн, з яких: 15 000,00 грн - тіло кредиту, 21 510,50 грн - проценти. 
28.11.2018 між ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» (клієнт) та ТОВ «Таліон Плюс» (фактор) укладено договір факторингу №28/1118-01, який додатковою угодою №26 від 31.12.2020 викладено в новій редакції.
Пунктом 2.1. договору факторингу №28/1118-01 (в редакції з урахуванням додаткових угод до нього) передбачено, що клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених договором.
Відповідно до п.п. 1.3. договору факторингу № 28/1118-01 (в редакції з урахуванням додаткових угод до нього) право вимоги - права грошових вимог клієнта до боржників по сплаті суми боргу за кредитними договорами, строк платежу за якими настав, а також права вимоги, які виникнуть в майбутньому.
Відповідно до п. 4.1 договору факторингу №28/1118-01 (в редакції з урахуванням додаткових угод до нього) наявне право вимоги переходить від клієнта до фактора в день підписання сторонами реєстру прав вимог. Право майбутньої вимоги передається з моменту виникнення такого права вимоги до боржника та додаткового оформлення не потребує. Підписанням реєстру прав вимоги сторони засвідчують передачу права вимоги до боржників в повному обсязі, за відповідним реєстром права вимоги.
На виконання вимог даного договору, ТОВ «Таліон Плюс» перерахувало 05.05.2022 на рахунок ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» 18 426 049,37 грн та відповідно була здійснена передача реєстру прав вимоги, що підтверджується актом звірки взаємних розрахунків станом на 31.12.2021 року зі сплати суми фінансування за Реєстром прав вимоги № 161 від 23.11.2021 року за Договором факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018 та витягом з реєстру прав вимоги №175 від 05.05.2022.
Згідно витягу з Реєстру прав вимоги №175 до договору факторингу №28/1118-01 від 28.11.2018 до ТОВ «Таліон Плюс» перейшло право вимоги за кредитним договором №403285704 у розмірі 36 510,50 грн.
ТОВ «Таліон Плюс» за період з 06.05.2022 по 08.05.2022 включно здійснило нарахування процентів за договором №403285704 у розмірі 103,50 грн.
30.10.2023 між ТОВ «Таліон Плюс» (Клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» (Фактор) укладено Договір факторингу №30/1023-01.
Пунктом 2.1. договору факторингу № 30/1023-01 передбачено, що клієнт зобов`язується відступити фактору права вимоги, зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги, а фактор зобов`язується їх прийняти та передати грошові кошти в розпорядження клієнта за плату на умовах, визначених цим договором.
Відповідно до п.4.1. договору факторингу №30/1023-01 право вимоги переходить від клієнта до фактора з моменту підписання ними відповідного реєстру прав вимог, по формі встановленій у відповідному додатку.
На виконання вимог даного договору, ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» перерахувало на рахунок ТОВ «Таліон Плюс» 3 139 070,13 грн та відповідно були здійснено передачі реєстру прав вимоги, що підтверджується платіжною інструкцією 31.10.2023 №4939 та витягом з реєстру прав вимоги №1 від 30.10.2023.
Згідно витягу з Реєстру прав вимоги №1 до договору факторингу №30/1023-01 від 30.10.2023 до ТОВ «ФК «Онлайн фінанс» перейшло право вимоги за кредитним договором №403285704 у розмірі 36 614,00 грн.
11.07.2025 року між ТОВ «Фінансова компанія «Онлайн фінанс» (Клієнт) та ТОВ «Фінансова компанія «Ейс» (Фактор) укладено Договір факторингу №11/07/25-Е.
Відповідно до п.1.1. договору факторингу №11/07/25-Е за цим договором фактор зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження клієнта (ціна продажу) за плату, а клієнт відступити факторові право грошової вимоги, строк виконання зобов`язань за якою настав або виникне в майбутньому до третіх осіб - боржників. Перелік боржників, підстави виникнення права грошової вимоги до боржників, сума грошових вимог та інші дані зазначені в реєстрі боржників, який формується згідно з додатком № 1 та є невід`ємною частиною цього Договору.
Перехід від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості до боржників відбувається в момент підписання сторонами акта прийому-передачі реєстру згідно з Додатком №2, після чого фактор стає кредитором по відношенню до боржників стосовно заборгованостей та набуває відповідні права вимоги. Підписаний сторонами та скріплений їх печатками акт прийому-передачі реєстру боржників - підтверджукує факт переходу від клієнта до фактора прав вимоги заборгованості та є невід`ємною частиною цього договору (п.1.2. договору факторингу №11/07/25-Е).
На виконання вимог даного договору, ТОВ «ФК «Ейс» перерахувало на рахунок ТОВ «ФК «Онлайн Фінанс» 5 677 850,80 грн та відповідно були здійснені передачі реєстру боржників, що підтверджується платіжними інструкціями, актом прийому-передачі реєстру боржників за договором факторингу №11/07/25-Е від 11.07.2025 та витягом з реєстру боржників від 14.07.2025.
Згідно витягу з Реєстру божників від 14.07.2025 до договору факторингу № 11/07/25-Е від 11.07.2025 до позивача перейшло право вимоги за кредитним договором №403285704 у розмірі 36 614,00 грн. 
Відповідно до виписки з особового рахунку за кредитним договором №403285704, складеної позивачем, станом на 26.12.2025 заборгованість відповідача за кредитом становить 36 614,00 грн: 15 000,00 грн - тіло кредиту, 21 614,00 грн - проценти.
Наявність та розмір заборгованості відповідачем не спростовані.
Встановленим обставинам відповідають правовідносини із зобов`язань за кредитним договором та недопустимості односторонньої відмови від виконання зобов`язань, а також щодо наслідків неналежного виконання зобов`язань.
Згідно з ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах, у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони. Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами).
За змістом статей 626, 628, 629 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства. Договір є обов`язковим для виконання сторонами. 
Частиною першою статті 638 ЦК України визначено, що істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди.
У статті 3 Закону України «Про електронну комерцію» зазначено, що електронний договір - домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Відповідно до положень статті 11 зазначеного закону електронний договір укладається і виконується в порядку, передбаченому Цивільним та Господарським кодексами України, а також іншими актами законодавства.
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному статтею 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі. Кожний примірник електронного документа з накладеним на нього підписом, визначеним статтею 12 цього Закону, є оригіналом такого документа.
Відповідно до положень 12 Закону України «Про електронну комерцію» одним із моментів підписання електронного правочину є використання електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом.
Згідно з абзацом 2 ч. 2 ст. 639 ЦК України договір, укладений за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем за згодою обох сторін вважається укладеним в письмовій формі.
Відповідно до ч. 1 ст. 1054 Цивільного кодексу України за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти. 
До відносин за кредитним договором застосовуються положення параграфа 1 цієї глави (позика), якщо інше не встановлено цим параграфом і не випливає із суті кредитного договору (ч.2 ст.1054 ЦК України).
Статтями 1046, 1048 ЦК України передбачено, що за договором позики одна сторона (позикодавець) передає у власність другій стороні (позичальникові) грошові кошти або інші речі, визначені родовими ознаками, а позичальник зобов`язується повернути позикодавцеві таку ж суму грошових коштів (суму позики) або таку ж кількість речей того ж роду та такої ж якості. Позикодавець має право на одержання від позичальника процентів від суми позики, якщо інше не встановлено договором або законом. Розмір і порядок одержання процентів встановлюються договором. 
Згідно зі ст. 1049 ЦК України позичальник зобов`язаний повернути позикодавцеві позику (грошові кошти у такій самій сумі, що була передана йому позикодавцем) у строк та порядку, що встановлені договором.
Аналізуючи спірні правовідносини в контексті зазначених норм права, судом встановлено, що позивачем підтверджений факт укладення відповідачем електронного кредитного договору №403285704 від 10.12.2021, який підписаний відповідачем відповідно до Закону України «Про електронну комерцію», шляхом введення одноразового ідентифікатора. 
Після підписання договору між сторонами договору виникли взаємні права та обов`язки, зокрема у відповідача виникло зобов`язання повернути кредитодавцю кошти відповідно до умов договору та сплатити відсотки за користування ними.
ТОВ «Манівео швидка фінансова допомога» свої зобов`язання перед відповідачем за кредитним договором виконало та надало кредит в сумі 15 000,00 грн. шляхом зарахування кредитних коштів на платіжну картку № НОМЕР_1 , що підтверджується матеріалами справи, зокрема виписками АТ КБ «ПриватБанк» за період з 10.12.2021 по 15.12.2021 та з 26.12.2021 по 31.12.2021.
Відповідачем не надано суду належних і допустимих документальних доказів того, що відповідні грошові кошти не були зараховані на її картковий рахунок.
Таким чином, суд вважає доведеною обставину отримання відповідачем грошових коштів у порядку та на умовах, що визначені укладеним кредитним договором.
У статті 526 ЦК України передбачено, що зобов`язання має виконуватися належним чином відповідно до умов договору та вимог цього Кодексу, інших актів цивільного законодавства, а за відсутності таких умов та вимог - відповідно до звичаїв ділового обороту або інших вимог, що звичайно ставляться.
Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання) (ст. 610 ЦК України). 
Відповідно до ч.1 ст.612 ЦК України боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором.
Зобов`язанням є правовідношення, в якому одна сторона (боржник) зобов`язана вчинити на користь другої сторони (кредитора) певну дію (передати майно, виконати роботу, надати послугу, сплатити гроші тощо) або утриматися від вчинення певної дії (негативне зобов`язання), а кредитор має право вимагати від боржника виконання його обов`язку (ч. 1 ст. 509 ЦК України).
Відповідно до п.1 ч.1 ст.512 ЦК України кредитор у зобов`язанні може бути замінений іншою особою внаслідок передання ним своїх прав іншій особі за правочином (відступлення права вимоги).
До нового кредитора переходять права первісного кредитора у зобов`язанні в обсязі і на умовах, що існували на момент переходу цих прав, якщо інше не встановлено договором або законом, згідно ч.1 ст.514 ЦК України.
Відступлення права вимоги є одним із випадків заміни кредитора в зобов`язанні, яке відбувається на підставі правочину. Відступлення права вимоги може відбуватися, зокрема, внаслідок укладення договору: (а) купівлі-продажу чи міни (частина третя статті 656 ЦК України); (б) дарування (частина друга статті 718 ЦК України); (в) факторингу (глава 73 ЦК України) (постанова Верховного Суду у складі колегії суддів Другої судової палати Касаційного цивільного суду від 07 листопада 2018 року в справі №243/11704/15-ц.
Відповідно до вимог ст. 1077 ЦК України за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Частиною першою статті 1078 ЦК України визначено, що предметом договору факторингу може бути право грошової вимоги, строк платежу за якою настав (наявна вимога), а також право вимоги, яке виникне в майбутньому (майбутня вимога). 
Згідно з частиною другою статті 1078 ЦК України майбутня вимога вважається переданою фактору з дня виникнення права вимоги до боржника. Якщо передання права грошової вимоги обумовлене певною подією, воно вважається переданим з моменту настання цієї події. У цих випадках додаткове оформлення відступлення права грошової вимоги не вимагається.
Отже, виходячи із положень ст. 1078 ЦК України, за договором факторингу допускається відступлення як наявної, так і майбутньої вимоги.
Таких висновків дійшов також Вищий господарський суд України у постанові від 19.10.2015 у справі №910/3498/15-г, де вказав, що тільки договору факторингу, порівняно з іншими договорами, притаманна можливість здійснювати відступлення як наявної, так і майбутньої грошової вимоги. Інші договори, включаючи загальний договір відступлення права вимоги (цесії), розраховані на відступлення лише наявних вимог.
Така конструкція ґрунтується на юридичній фікції щодо майбутньої заборгованості, де майбутнє право вважається таким, що переходить до нового кредитора з моменту укладення договору про цесію. Таким чином, для цілей відступлення права вимоги за майбутньою вимогою враховуються характеристики вже наявної вимоги.
Визначеність переданого права вимоги стосовно його змісту, обсягу та особи боржника має бути встановлена не в момент укладання правочину про цесію, а в момент виникнення права вимоги.
ЦК України не має жодних імперативних вимог щодо способів ідентифікації права вимоги в правочині про його відступлення або майбутнє відступлення новому кредитору. Сторони можуть обрати будь-які засоби або ознаки, що дозволять визначити підстави виникнення вимоги, її характер, обсяг, зміст тощо.
Відповідно до правової позиції, сформульованої у постанові Верховного Суду від 16102018 у справі №914/2567/17 відступлення права вимоги може здійснюватися тільки відносно дійсної вимоги, що існувала на момент переходу цих прав.
Натомість, до дійсних належать такі права вимоги, які юридично існують, виникнуть в майбутньому, або права по зобов`язаннях, за якими не настав строк виконання. Причому поняття дійсних вимог є ширшим, ніж наявних або існуючих, оскільки дійсними можуть бути не тільки зобов`язальні вимоги, що існують у даний час, а й ті, що виникнуть у майбутньому.
У постанові Верховного Суду від 07.01.2026 у справі № 727/2790/25 зазначено, що майбутня вимога - це право грошової вимоги, що виникне в майбутньому (частина перша статті 1078 ЦК України), тобто майбутніми мають кваліфікуватися такі права грошової вимоги, що «з`явилися» із тих чи інших договорів, укладених після договору факторингу. Майбутня вимога має піддаватися індивідуалізації не пізніше, аніж в момент її виникнення. Тобто майбутня вимога повинна мати потенційну властивість для ідентифікації в момент її виникнення.
Як вбачається з матеріалів справи та вказано вище 28.11.2018 між ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» укладено договір факторингу №28/1118-01, за яким ТОВ «Таліон Плюс» набуває право вимоги за кредитними договорами, які зазначені у відповідних реєстрах прав вимоги.
При цьому суд звертає увагу на те, що відповідно до положень цього договору факторингу передача права вимоги здійснюється не за самим договором факторингу, а в момент підписання сторонами відповідного реєстру прав вимог. Такі умови договору не суперечать нормам чинного законодавства та в установленому законом порядку судом недійсними не визнавалися, а тому, виходячи із презумпції правомірності правочину, є правомірними, тобто такими, які породжують певні цивільні права та обов`язки.
Судом встановлено, що 05.05.2022 ТОВ «Манівео Швидка фінансова допомога» та ТОВ «Таліон Плюс» підписали реєстр прав вимоги №175, в момент підписання якого відповідно до умов договору факторингу первісний кредитор передав до ТОВ «Таліон Плюс» право вимоги до відповідача за договором №403285704 від 10.12.2021.
Зважаючи на наведене, суд відхиляє аргументи сторони відповідача про те, що на момент укладення договору факторингу ще не виникло зобов`язання між первісним кредитором та боржником, відтак у первісного кредитора не виникло право вимоги за зобов`язанням, яке він міг би передати ТОВ «Таліон Плюс» на підставі договору факторингу № 28/1118-01 від 28.11.2018.
Також не відповідає обставинам справи та вимогам закону твердження ввідповідача про те, що у справі відсутні докази фактичної оплати за відступлення прав вимоги, оскільки чинним законодавством не передбачено імперативної норми, яка б визначала, що право вимоги за договором факторингу переходить виключно після оплати. Стаття 1077 ЦК України лише закріплює обов`язок клієнта сплатити фактору винагороду, однак не визначає моменту переходу права вимоги, а саме за договором факторингу (фінансування під відступлення права грошової вимоги) одна сторона (фактор) передає або зобов`язується передати грошові кошти в розпорядження другої сторони (клієнта) за плату (у будь-який передбачений договором спосіб), а клієнт відступає або зобов`язується відступити факторові своє право грошової вимоги до третьої особи (боржника). Клієнт може відступити факторові свою грошову вимогу до боржника з метою забезпечення виконання зобов`язання клієнта перед фактором.
Відповідно до положень ч. 3 ст. 12, ч. 1 ст. 81 ЦПК України кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Частиною шостою статті 81 ЦПК України передбачено, що доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Згідно ч. 1 ст. 76 ЦПК України доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи.
Належними є докази, які містять інформацію щодо предмета доказування (частина перша статті 77 ЦПК України).
Достатніми є докази, які у своїй сукупності дають змогу дійти висновку про наявність або відсутність обставин справи, які входять до предмета доказування (частина перша статті 80 ЦПК України).
За змістом ч. ч. 1-3 ст. 89 ЦПК України суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів).
Судом встановлено, що відповідач свої зобов`язання за кредитним договором належним чином не виконала, кошти кредиту не повернула, проценти за його користування не сплатила, заборгованість не погашена.
Як видно з позову та виписки з особового рахунку за кредитним договором №403285704 заборгованість відповідача за кредитом становить 36 614,00 грн, яка складається з тіла кредиту в розмірі 15 000,00 грн та процентів в розмірі 21 614,00 грн. 
Відповідачем розмір заборгованості не заперечується та не надано іншого розрахунку на спростування нарахованої суми заборгованості по кредитному договору.
Отже, оцінивши кожний доказ з точки зору їх належності та допустимості, а сукупність доказів з точки зору достатності та взаємозв`язку, враховуючи порушення права позивача на своєчасне отримання коштів внаслідок неналежного виконання зобов`язання відповідачем суд вважає, що позовні вимоги є обґрунтованими, а тому підлягають задоволенню.
При цьому, ухвалюючи рішення, суд враховує практику Європейського суду з прав людини, відповідно до якої пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди давати обґрунтування своїх рішень, але це не може сприйматися як вимога надавати детальну відповідь на кожен аргумент. Межі цього обов`язку можуть бути різними, залежно від характеру рішення (рішення Європейського суду з прав людини у справі «Проніна проти України» від 18 липня 2006 року).
Вирішуючи питання про стягнення витрат на правничу допомогу, суд керується таким.
Згідно з пунктом 1 ч. 3 ст. 133 ЦПК України до витрат, пов`язаних з розглядом справи, належать витрати на професійну правничу допомогу.
Статтею 137 ЦПК України врегульовано порядок розподілу витрат на професійну правничу допомогу.
Відповідно до ч. ч. 4-6 ст. 137 ЦПК України, розмір витрат на оплату послуг адвоката має бути спів мірним із: 1) складністю справи та виконаних адвокатом робіт (наданих послуг); 2) часом, витраченим адвокатом на виконання відповідних робіт (надання послуг); 3) обсягом наданих адвокатом послуг та виконаних робіт; 4) ціною позову та (або) значенням справи для сторони, в тому числі впливом вирішення справи на репутацію сторони або публічним інтересом до справи. У разі недотримання вимог частини четвертої цієї статті суд може, за клопотанням іншої сторони, зменшити розмір витрат на правничу допомогу, які підлягають розподілу між сторонами.
Обов`язок доведення не співмірності витрат покладається на сторону, яка заявляє клопотання про зменшення витрат на оплату правничої допомоги адвоката, які підлягають розподілу між сторонами.
Відповідно до матеріалів справи судові витрати позивача на професійну правничу допомогу становлять 7 000,00 грн.
Встановлено, що правова допомога позивачу фактично була надана, відповідачем не подано клопотання про зменшення розміру витрат на правничу допомогу та будь-яких доказів їх неспівмірності, а тому такі витрати позивача підлягають стягненню з відповідача в повному обсязі.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України суд вважає за необхідне стягнути з відповідача на користь позивача сплачений ним судовий збір у розмірі 2 662,40 грн.

Керуючись ст. ст. 207, 512, 514, 525, 526, 530, 549, 550, 638, 639, 610, 611, 1048-1049, 1050, 1054, 1077, 1082 ЦК України, ст. ст. 12, 13, 76-81, 89, 141, 247, 263-265, 274, 279, 354, 355 ЦПК України, суд -
У Х В А Л И В:
Позов Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості - задовольнити.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» заборгованість за кредитним договором №403285704 від 10.12.2021 у розмірі 36 614 (тридцять шість тисяч шістсот чотирнадцять) грн 00 коп., з яких: 15 000,00 грн. - заборгованість по тілу кредиту; 21 614,00 грн. - заборгованість по несплаченим відсоткам за користування кредитом.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс» судовий збір у розмірі 2 662 (дві тисячі шістсот шістдесят дві) грн 40 коп. та витрати на професійну правничу допомогу в розмірі 7 000 (сім тисяч) грн 00 коп.
Апеляційна скарга на рішення суду подається безпосередньо до Дніпровського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
Учасник справи, якому повне рішення не було вручено в день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження, якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому повного рішення суду.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю «Фінансова компанія «Ейс», місцезнаходження: 02094, м. Київ, вул. Юрія Поправки, буд.6, каб.13, код ЄДРПОУ 42986956.
Відповідач: ОСОБА_1 , адреса реєстрації: АДРЕСА_1 , РНОКПП: НОМЕР_3 .

Дата складення судового рішення - 23.04.2026.

Суддя В.В. Мазуренко