СВЯТОШИНСЬКИЙ РАЙОННИЙ СУД М. КИЄВА  

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
ун. № 368/846/25
пр. № 2/759/1861/26

25 лютого 2026 року м. Київ

Святошинський районний суд міста Києва у складі головуючого судді Горбенко Н.О., за участю секретаря судових засідань Чугай В.М., без участі сторін, розглянувши у відкритому судовому засіданні в приміщенні Святошинського районного суду міста Києва за правилами загального позовного провадження цивільну справу за позовною заявою ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Виконавчий комітет Кагарлицької міської ради, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав та стягнення додаткових витрат на утримання дітей, -

В С Т А Н О В И В:
У червні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до Кагарлицького районного суду Київської області із позовом до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Виконавчий комітет Кагарлицької міської ради, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав та стягнення додаткових витрат на утримання дітей.
Свої позовні вимоги мотивує тим, що у період з 01.03.2008 року по 04.07.2019 року перебувала у шлюбі із відповідачем, від якого у сторін народилося двоє дітей: син ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та дочка ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Після розірвання шлюбу діти проживають з матір`ю. 
Починаючи з 2019 року відповідач самоусунувся від виконання батьківських обов`язків щодо утримання та виховання спільних з позивачем дітей. Починаючи з 15.01.2019 року з відповідача на користь позивача стягуються аліменти на утримання дітей у розмірі 1/3 частини усіх доходів платника аліментів, заборгованість по сплаті яких станом на 01.05.2025 року становить 493 363,86 грн.
Позивач зазначає, що 25.01.2023 року зареєструвала шлюб із ОСОБА_5 . Від шлюбу у подружжя народилася дочка ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_3 . Починаючи з вересня 2019 року і по теперішній час діти позивача від першого шлюбу проживають разом з мамою, її чоловіком, який замінив їм батька. Відповідач не цікавиться життям дітей, участі у їх вихованні не бере, аліменти на їх утримання не сплачує, звернення позивача щодо прийняття участі у вихованні дітей відповідач ігнорує.
Ураховуючи вказані обставини, ухилення батька від участі у вихованні своїх дітей, створення позивачем нової родини ОСОБА_1 просить суд позбавити ОСОБА_2 батьківських прав відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Стягнути з відповідача на користь позивача додаткові витрати на утримання дітей періодично, а саме у розмірі 500,00 грн. на кожну дитину щомісяця.
Ухвалою Кагарлицького районного суду Київської області від 10 липня 2025 року цивільну справу передано на розгляд до Святошинського районного суду міста Києва за підсудністю.
У відповідності до протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями визначено головуючу суддю Горбенко Н.О.
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 29 серпня 2025 року позовну заяву прийнято до розгляду та призначено розгляд справи проводити у порядку загального позовного провадження. Витребувано у Виконавчого комітету Кагарлицької міської ради, як органу опіки та піклування, письмовий висновок щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , батьківських прав відносно дітей: ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Постановлено повідомити відповідача ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , про розгляд даної справи шляхом оголошення на офіційному веб-сайті судової влади України.
02 грудня 2025 року на адресу Святошинського районного суду міста Києва надійшов висновок Виконавчого комітету Кагарлицької міської ради, як органу опіки та піклування, щодо доцільності позбавлення ОСОБА_2 батьківських прав відносно дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . 
Ухвалою Святошинського районного суду міста Києва від 05 листопада 2025 року закрито підготовче провадження у справі та призначено справу до судового розгляду по суті.
Позивач подала до суду заяву про розгляд справи без її участі, подану позовну заяву підтримала та просить задовольнити. Надала суду копію заяви ОСОБА_2 , посвідченої 24.06.2025 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Красновською Т.В., зареєстрована в Реєстрі за №1264, у якій ОСОБА_2 не заперечує проти позбавлення його батьківських прав у встановленому законом порядку відносно його дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 . Також вказав, що не заперечує проти усиновлення або встановлення опіки (піклування) над дітьми громадянином ОСОБА_5 .
Відповідач у судове засідання не з`явився, будучи належним чином повідомленим про дату, час та місце судового розгляду шляхом публікації оголошення на офіційному веб-порталі судової влади України. Про причини неявки не повідомив. У заяві, посвідченої 24.06.2025 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Красновською Т.В., зареєстрована в Реєстрі за №1264, просить розгляд справи щодо позбавлення його батьківських прав проводити у його відсутність.
Третя особа подала до суду заяву про розгляд справи без участі її представника, рішення суду просить ухвалити у відповідності до вимог чинного законодавства. 
Відповідно до ч. 1 ст. 223 ЦПК України неявка у судове засідання будь-якого учасника справи за умови, що його належним чином повідомлено про дату, час і місце цього засідання, не перешкоджає розгляду справи по суті, крім випадків, визначених цією статтею.
Відповідно до п. 1 ч. 3 ст. 223 ЦПК України якщо учасник справи або його представник були належним чином повідомлені про судове засідання, суд розглядає справу за відсутності такого учасника справи у разі неявки в судове засідання учасника справи (його представника) без поважних причин або без повідомлення причин неявки.
Зважаючи на викладене, суд визнав за можливе провести судове засідання за відсутності учасників справи, що не з`явились.
Відповідно до ч. 2 ст. 247 ЦПК України фіксування судового процесу за допомогою звукозаписувального технічного засобу не здійснюється у зв`язку із неявкою учасників справи у судове засідання.
Суд, на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин цієї справи, дослідивши наявні матеріали справи, відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права, прийшов до наступних висновків.
Судом встановлено, що ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , та ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , 01.03.2008 року уклали шлюб, зареєстрований Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції в м. Києві, про що складено актовий запис №258, що підтверджується свідоцтвом про шлюб серії НОМЕР_1 .
Рішенням Святошинського районного суду міста Києва від 04 липня 2019 року у справі №759/861/19 шлюб між сторонами було розірвано.
Сторони у справі є батьками двох дітей: сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , свідоцтво про народження видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції міста Києва 16.07.2008 року, серії НОМЕР_2 , актовий запис №2001, та дочки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , свідоцтво про народження видане Відділом реєстрації актів цивільного стану Святошинського районного управління юстиції у місті Києві 12.03.2013 року серії НОМЕР_3 , актовий запис №672.
Відповідно до свідоцтва про шлюб серії НОМЕР_4 , виданого Кагарлицьким відділом державної реєстрації атів цивільного стану в Обухівському районі Київської області Центрального міжрегіонального управління Міністерства юстиції (м. Київ) 25.01.2023, між ОСОБА_1 та ОСОБА_5 було укладено шлюб, про що зроблено актовий запис №12.
Судовим наказом, виданим Святошинським районним судом міста Києва 25 січня 2019 року у справі №759/884/19, стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання двох дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у розмірі 1/3 частини з усіх видів заробітку (доходу), але не менше 50% мінімального прожиткового мінімуму на дитину відповідного віку щомісячно, починаючи з 15.01.2019 року і до досягнення дітьми повноліття.
Постановою головного державного виконавця Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Чернишова С.В. від 12.02.2019 року відкрито виконавче провадження №58280520 з примусового виконання судового наказу №759/884/19 від 25.01.2019 року.
Відповідно до розрахунку заборгованості зі сплати аліментів, виданої 05.05.2025 року головним державним виконавцем Святошинського районного відділу державної виконавчої служби міста Києва Головного територіального управління юстиції у місті Києві Чернишовим С.В., заборгованість платника аліментів ОСОБА_2 станом на 01.05.2025 року складає 493 363,86 грн.
Звертаючись до суду із позовом ОСОБА_1 просить позбавити відповідача батьківських прав відносно їх спільних дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , вказуючи на те, що батько самоусунувся від участі у вихованні та утриманні дітей, не проявляє до них будь-якого інтересу, їхнім життям та здоров`ям не цікавиться, матеріально не утримує.
Відповідно до вимог ч. 7 ст. 7 СК України дитина має бути забезпечена можливістю здійснення її прав, установлених Конституцією України, Конвенцією про права дитини, іншими міжнародними договорами України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Декларація прав дитини, проголошена Генеральною Асамблеєю ООН 20 листопада 1959 року, як принципове положення визначила, що дитина повинна зростати в умовах турботи.
Відповідно до статті 18 Конвенції про права дитини батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно з вимогами статті 150 СК України, встановлено обов`язки батьків щодо виховання та розвитку дитини, до яких, серед інших, належить і обов`язок піклуватися про здоров`я дитини, її фізичний, духовний та моральний розвиток.
Нормою статті 150 СК України, статті 12 Закону України «Про охорону дитинства» встановлений обов`язки батьків виховувати дитину, піклуватися про її здоров`я, фізичний, духовний і моральний розвиток, навчання, створювати належні умови для розвитку її природних здібностей, поважати гідність дитини, готувати її до самостійного життя та праці.
Так, особи можуть бути позбавлені батьківських прав лише щодо дитини, яка не досягла вісімнадцяти років, і тільки з підстав, передбачених статтею 164 СК України, відповідно до положень якої мати, батько можуть бути позбавлені батьківських прав, якщо вона, він не забрали дитину з полового будинку або з іншого закладу охорони здоров`я без поважної причини і протягом шести місяців не виявили щодо неї батьківського піклування; ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини; жорстоко поводяться з дитиною; є хронічними алкоголіками або наркоманами; вдаються до будь-яких видів експлуатації дитини; засуджені за вчинення умисного злочину щодо дитини.
Частиною 4 ст. 155 СК України передбачено, що ухилення батьків від виконання батьківських обов`язків є підставою для покладення на них відповідальності, встановленої законом.
У пункті 15 Постанови Пленуму Верховного Суду України «Про практику застосування судами законодавства при розгляді справ про усиновлення і про позбавлення та поновлення батьківських прав» від 30 березня 2007 року роз`яснює, що позбавлення батьківських прав (тобто прав на виховання дитини, захист її інтересів, на відібрання дитини в інших осіб, які незаконно її утримують, а ін.), що надані батьками до досягнення дитиною повноліття і ґрунтуються на факті спорідненості з нею, є крайнім заходом впливу на осіб, які не виконують своїх батьківських обов`язків, а тому питання про його застосування слід вирішувати лише після повного, всебічного, об`єктивного з`ясування обставин справи зокрема ставлення батьків до дітей.
Пункт 16 зазначеної Постанови роз`яснює, що ухилення батьків від виконання своїх батьківських обов`язків має місце, коли вони не піклуються про фізичний і духовний розвиток дитини, її навчання, підготовку до самостійного життя, зокрема, не забезпечують необхідного харчування, медичного догляду, лікування дитини, що негативно впливає на їх фізичний розвиток, як складову виховання; не спілкуються з дитиною в обсязі, необхідному для її нормального самоусвідомлення; не надають дитині доступу до культурних та інших духовних цінностей; не сприяють засвоєнню нею загальновизнаних норм моралі; не виявляють інтересу до її внутрішнього світу; не створюють умов для отримання нею освіти.
Пункт 17 зазначеної Постанови роз`яснює, що не можна позбавити батьківських прав особу, яка не виконує своїх батьківських обов`язків унаслідок душевної хвороби, недоумства чи іншого тяжкого захворювання (крім хронічного алкоголізму чи наркоманії) або з інших не залежних від неї причин.
Отже, позбавлення батьківських прав є крайнім заходом і може мати місце при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох, свідомого нехтування ними своїми обов`язками.
Позбавлення батьківських прав - це насамперед спосіб захисту прав і інтересів дитини, направлений на позитивний результат у долі дитини.
Позбавлення батьківських прав допускається тоді, коли змінити ставлення батьків до виховання дитини неможливо (ухвала ВССУ від 01.11.2017 у справі № 211/559/16-ц).
Згідно з частиною 4 ст. 19 СК України при розгляді судом спорів щодо участі одного з батьків у вихованні дитини, місця проживання дитини, позбавлення та поновлення батьківських прав, побачення з дитиною матері, батька, які позбавлені батьківських прав, відібрання дитини від особи, яка тримає її у себе не на підставі закону або рішення суду, управління батьками майном дитини, скасування усиновлення та визнання його недійсний обов`язковою є участь органу опіки та піклування.
Орган опіки та піклування подає суду письмовий висновок щодо розв`язання спору на підставі відомостей, одержаних у результаті обстеження умов проживання дитини, батьків, інших осіб, які бажають проживати з дитиною, брати участь у її вихованні, а також на підставі інших документів, які стосуються справи (частина 5 статті 19 СК України).
При цьому, суд може не погодитись із висновком органу опіки та піклування, якщо він є недостатньо обґрунтованим, суперечить інтересам дитини (частина 6 статті 19 СК України).
У Висновку про доцільність позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , Виконавчий комітет Кагарлицької міської ради, як орган опіки та піклування, вважає за доцільне позбавити батьківських прав ОСОБА_2 відносно дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , у зв`язку із його самоусуненням від виконання батьківських обов`язків.
Суд бере до уваги вказаний висновок, оскільки він підтверджує, що батько дітей свідомо ухиляється від виконання батьківських обов`язків відносно дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , не бере участі у їх вихованні, матеріально не утримує, не цікавиться станом здоров`я, навчання, не дбає про їх фізичний і духовний розвиток, що протирічить принципам Конвенції ООН про права дитини та вимогам статей 12, 15 Закону України «Про охорону дитинства».
Крім того, суд бере до уваги складену ОСОБА_2 заяву, яка посвідчена 24.06.2025 року приватним нотаріусом Київського міського нотаріального округу Красновською Т.В., у якій останній вказав, що не заперечує проти позбавлення його батьківських прав відносно дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , та не заперечує проти усиновлення або встановлення опіки (піклування) громадянином ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , відносно дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Статтею 165 СК України встановлено, що право на звернення до суду з позовом про позбавлення батьківських прав мають один з батьків, опікун, піклувальник, особа, в сім`ї якої проживає дитина, заклад охорони здоров`я, навчальний або інший дитячий заклад, в якому вона перебуває, орган опіки та піклування, прокурор а також сама дитина, по досягненню чотирнадцяти років.
У цьому випадку особа, яка подала позов про позбавлення батьківських прав із підстав, передбачених п. 2 ч. 1 ст. 164 СК України, повинна довести, що батьки (один з батьків) ухиляються від виконання своїх обов`язків з виховання дитини. У свою чергу батьки (один з батьків) мають довести, що вони належним чином виконують свої батьківські обов`язки.
Судом встановлено, що позов до суду подано матір`ю дітей, з якою наразі вони проживають. При цьому, відповідач батьківського піклування та обов`язків щодо дітей не виконує та не заперечує проти позбавлення його батьківських прав, про що склав нотаріально посвідчену заяву.
Мати дітей фактично створила нову сім`ю, уклавши шлюб з ОСОБА_5 , від якого у подружжя народилася спільна дитина ОСОБА_9 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , про що складено актовий запис № 135 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_5 ).
Відповідно до положень статті 164 СК України, мати, батько дитини можуть бути позбавлені судом батьківських прав, якщо вони ухиляються від виконання своїх обов`язків по вихованню дитини.
Зважаючи на те, що позбавлення батьківських прав є крайнім заходом, суд може у виняткових випадках при доведеності винної поведінки когось із батьків або їх обох з урахуванням її характеру, особи батька і матері, а також інших конкретних обставин справи відмовити у задоволенні позову про позбавлення цих прав, попередивши відповідача про необхідність змінити ставлення до виховання дитини (дітей) і поклавши на органи опіки та піклування контроль за виконанням ним батьківських обов`язків. Таким чином, позбавлення батьківських прав допускається лише тоді, коли змінити поведінку батьків у кращу сторону неможливо, і при наявності вини у діях батьків.
У даному випадку суд дійшов висновку про наявність свідомого ухилення та винної поведінки батька у не спілкуванні з дітьми та не прийнятті ним участі у їх вихованні, оскільки відповідач не був позбавлений можливості отримання інформації про місце проживання дітей, судом не встановлено наявності будь-яких перешкод для батька у спілкуванні з дітьми, непереборні обставини, які не дозволяють батьку реалізовувати свій батьківський обов`язок, відсутні.
Суд ураховує, що відповідач свідомо не приймає участі у вихованні дітей, нехтує своїми батьківськими обов`язками, що вказує на його байдужість до життя дітей. Будь-яких спроб відповідача налагодити контакт з дітьми судом не встановлено.
Оцінивши зібрані по справі докази у їх сукупності, судом встановлені суттєві порушення прав дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , з боку їх батька.
Невиконання батьком своїх батьківських обов`язків щодо виховання та утримання дітей негативно впливає на їх стан здоров`я та розвиток, а відтак суд доходить висновку про обґрунтованість позовних вимог щодо позбавлення батьківських прав ОСОБА_2 щодо дітей ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
Суду не надано жодного доказу, який би спростовував заявлені вимоги, зокрема такі вимоги визнаються відповідачем. Оскільки цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності, диспозитивності та рівності сторін, виходячи з інтересів дітей, суд вважає за необхідне позбавити відповідача батьківських прав.
Разом з тим, суд роз`яснює відповідачу право на поновлення батьківських прав, передбачене статтею 169 СК України.
Щодо позовних вимог про стягнення додаткових витрат суд зазначає наступне. 
Відповідно до ч. 1 ст. 141 СК України, мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою.
Згідно з ч. 1 ст. 180 СК України, батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
Статтею 185 СК України передбачено, що той з батьків, з кого присуджено стягнення аліментів на дитину, а також той з батьків, до кого вимога про стягнення аліментів не була подана, зобов`язані брати участь у додаткових витратах на дитину, що викликані особливими обставинами (розвитком здібностей дитини, її хворобою, каліцтвом тощо). Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення. Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
Розмір участі одного з батьків у додаткових витратах на дитину в разі спору визначається за рішенням суду, з урахуванням обставин, що мають істотне значення.
Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення разово, періодично або постійно.
За правовим аналізом вказаної норми закону, визначення обставин, що можуть бути визнані істотними, закон відносить до компетенції суду. 
В свою чергу, доказами, що підтверджують наявність особливих обставин, що спричинили додаткові витрати на дитину, можуть бути документи, які свідчать, наприклад, про витрати на придбання спеціальних інструментів, призначених для розвитку здібностей людини (наприклад, музичного інструменту або спортивного спорядження тощо), витрати на навчання дитини у платному навчальному закладі, на заняття у музичних, мистецьких або спортивних закладах, на додаткові заняття, висновки МСЕК, довідки медичних закладів та інші документи, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини (хвороба, каліцтво), і свідчать про необхідність додаткових витрат на лікування (на придбання ліків, спеціальний медичний догляд, санаторно-курортне лікування тощо).
Разом з тим, додаткові витрати, зумовлені особливими обставинами, можуть бути присуджені судом у вигляді конкретної суми, що підлягає одноразовій сплаті, або у вигляді щомісячних чи інших періодичних платежів, здійснюваних протягом певного строку чи постійно. 
Додаткові витрати на дитину можуть фінансуватися наперед або покриватися після їх фактичного понесення. 
Причому, якщо причина, що зумовила додаткові витрати, є триваючою (тяжка хвороба або каліцтво) додаткові витрати можуть фінансуватися наперед із вказівкою або без вказівки кінцевого терміну їх виплати.
Аналіз відповідних норм Закону вказує на те, що в окремих випадках за наявності особливих обставин, крім звичайних витрат на дитину, вимагаються додаткові. 
Розмір додаткових витрат повинен визначатися залежно від передбачуваних або фактично понесених витрат на дитину.
Це положення стосується особливих обставин, приблизний перелік яких визначений зазначеною статтею. Особливі обставини можуть бути зумовлені, як негативними (хвороба), так і позитивними фактами (схильність дитини до музики, що потребує купівлі музичного інструменту, або до певного виду спорту, що вимагає додаткових матеріальних витрат, або дитина потребує оздоровлення та відпочинку біля моря чи на гірському курорті). Наявність таких особливих обставини підлягають доведенню в судовому засіданні. Такі особливі обставини є індивідуальними у кожному конкретному випадку, які підлягають доведенню особою, яка пред`явила такий позов.
Вирішуючи питання щодо розміру коштів, які підлягають стягненню на додаткові витрати, необхідно враховувати, в якій мірі кожен із батьків зобов`язаний брати участь у цих витратах з огляду на матеріальне та сімейне становище сторін та інші інтереси й обставини, що мають істотне значення. У випадку, коли матеріальне становище батьків не дозволяє забезпечити повну оплату додаткових витрат, вони можуть бути компенсовані лише частково.
Батьки зобов`язані брати участь у додаткових витратах на свою дитину, лише при обов`язковій умові, якщо це обумовлено розвитком її здібностей, хворобою тощо. Цей перелік не є вичерпним - сюди входять усі потреби дитини, які не покриваються аліментами на її утримання.
В разі лікування, протезування, санаторно-курортного лікування розмір додаткових витрат з огляду на судову практику, може обґрунтовуватися медичними документами, що підтверджують відповідний стан здоров`я дитини: виписки з медичної карти амбулаторного (стаціонарного) хворого, консультативні висновки тощо.
На підтвердження понесених витрат на лікування дитини - долучаються до позовної заяви акти про надані медичні послуги, рахунки, квитанції та чеки про оплату наданих послуг та придбаних ліків згідно з рекомендаціями лікарів.
Тільки зберігаючи, фіксуючи та надаючи зазначені документи в суді, можна реалізувати своє право на компенсацію додатково понесених витрат, викликаних певними обставинами в житті дитини.
Наявність додаткових витрат має довести особа, що заявляє позовні вимоги про їх стягнення. Ці кошти є додатковими, на відміну від коштів, які отримуються одним з батьків на утримання дитини.
Водночас, аліменти - це кошти на утримання дитини. Аліменти необхідні, щоб забезпечити базові матеріальні умови для життя дитини: оплату харчування, одягу, предметів гігієни, шкільного приладдя, спожитих дітьми комунальних послуг, лікування нескладних захворювань та ін.
Згідно з ч. 1 ст. 81 ЦПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом.
Відповідно до ч. 1 ст. 89 ЦПК України, суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів.
Приймаючи рішення суд враховує усталену практику Європейського Суду з прав людини, яка відображає принцип, пов`язаний з належним здійсненням правосуддя, у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів, де мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються.
Пункт 1 ст. 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, але його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною залежно від характеру рішення (див. рішення у справі «Руїс Торіха проти Іспанії» (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994 року, серія А, № 303А, п. 29).
Національний суд має певну свободу розсуду щодо вибору аргументів у тій чи іншій справі та прийняття доказів на підтвердження позицій сторін, орган влади зобов`язаний виправдати свої дії, навивши обґрунтування своїх рішень (див. рішення у справі «Суомінен проти Фінляндії»(Suominen v. Finland), № 37801/97, п. 36, від 1 липня 2003 року).
Призначення обґрунтованого рішення полягає в тому, щоб продемонструвати сторонам, що вони були почуті. Крім того, вмотивоване рішення дає стороні можливість оскаржити його та отримати його перегляд вищою інстанцією. Лише за умови винесення обґрунтованого рішення може забезпечуватись публічний контроль здійснення правосуддя (див. рішення у справі «Гірвісаарі проти Фінляндії» (Hirvisaari v. Finland), № 49684/99, п. 30, від 27 вересня 2001 року).
Відповідно до п. 27 Постанови Пленуму ВСУ № 14 від 18 грудня 2009 року «Про судове рішення у цивільній справі», під час судового розгляду предметом доказування є факти, якими обґрунтовують заявлені вимоги чи заперечення або мають інше юридичне значення для вирішення справи і підлягають встановленню при ухваленні рішення.
Проте, позивачем не доведено належними та допустимими доказами та не обґрунтовано вимогу щодо сплати додаткових витрат щомісячно у розмірі 500 грн 00 коп. на кожну дитину.
Заявлені позивачем додаткові витрати не зумовлені будь-якими особливими обставинами, чи розвитком здібностей дітей, не направлені в першу чергу на інтереси дітей. При цьому, суд зауважує, що на підставі судового наказу з відповідача стягуються аліменти на утримання двох дітей до їх повноліття. 
Таким чином, суд дійшов висновку, що позивачем не було доведено законних підстав для стягнення з відповідача заявлених додаткових витрат, а тому позовні вимоги в цій частині не підлягають задоволенню.
На підставі викладеного та керуючись ст. ст. 13, 14, 82, 206, 223, 259, 263-265, 268, 274-279, 352, 354 ЦПК України, суд,-

У Х В А Л И В :
Позовну заяву ОСОБА_1 до ОСОБА_2 , третя особа, яка не заявляє самостійних вимог щодо предмета спору на стороні позивача: Виконавчий комітет Кагарлицької міської ради, як орган опіки та піклування, про позбавлення батьківських прав та стягнення додаткових витрат на утримання дітей - задовольнити частково. 
Позбавити ОСОБА_2 ( ІНФОРМАЦІЯ_4 ; РНОКПП: НОМЕР_6 ; останнє відоме зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ) батьківських прав відносно ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , та ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_2 .
У задоволенні іншої частини вимог позову - відмовити.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.
Учасникам справи, які не були присутні в судовому засіданні, або якщо судове рішення було ухвалено поза межами судового засідання чи без повідомлення (виклику) учасників справи, копія судового рішення надсилається протягом двох днів з дня його складення у повному обсязі в електронній формі у порядку, визначеному законом, а в разі відсутності електронного кабінету - рекомендованим листом з повідомленням про вручення.
Рішення може бути оскаржено безпосередньо до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Повний текст рішення складено 06 березня 2026 року.

Суддя         Н.О.Горбенко