ПІВНІЧНИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ ГОСПОДАРСЬКИЙ СУД 
вул. Шолуденка, буд. 1, літера А, м. Київ, 04116 (044) 230-06-58 inbox@anec.court.gov.ua 

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ
"06" квітня 2026 р. Справа№ 911/1314/25
Північний апеляційний господарський суд у складі колегії суддів: 
головуючого: Скрипки І.М.
суддів: Бестаченко О.Л. 
Шаратова Ю.А. 

при секретарі судового засідання Супрун В.В.
за участю представників сторін згідно протоколу судового засідання від 06.04.2026
розглянувши у відкритому судовому засіданні апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на ухвалу Господарського суду Київської області від 11.02.2026
у справі №911/1314/25 (суддя Христенко О.О.)
за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерного банку «Укргазбанк» 
до Товариства з обмеженою відповідальністю «Агросинергія» (відповідач-1) 
ОСОБА_1 (відповідач-2)
Товариства з обмеженою відповідальністю «Торговий дім «Сан Олія» (відповідач-3)
Товариства з обмеженою відповідальністю «Управляюча компанія «Синергія» (відповідач-4) 
Irlemno LTD (місто Лімасол, Респубілка Кіпр) (відповідач-5)
про стягнення 25 625 764,80 доларів США,

ВСТАНОВИВ:

14.04.2025 через канцелярію Господарського суду Київської області від Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" надійшла позовна заява до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросинергія", ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сан Олія", Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Синергія", Irlemno LTD про солідарне стягнення з відповідачів заборгованості за генеральним кредитним договором №3/2017-ГКД від 16.03.2017 в загальній сумі 25 625 764,80 доларів США, з яких:
- 22 227 074,25 доларів США заборгованості по кредиту простроченої;
- 3 279 892,97 доларів США заборгованості по процентах простроченої;
- 29 530,28 доларів США пені за несвоєчасне погашення кредиту в межах строку позовної давності;
- 89 267,30 доларів США заборгованості по пені за несвоєчасну сплату процентів в межах строку позовної давності.
В обґрунтування відповідно поданого позову зазначено, що внаслідок невиконання Товариством з обмеженою відповідальністю "Агросинергія" грошових зобов`язання за Генеральним кредитним договором №3/2017-ГКД від 16.03.2017 у останнього виникла заборгованість по поверненню кредиту та сплаті процентів за користування кредитними коштами у відповідно наведених сумах.
Водночас, за доводами позивача, з метою забезпечення виконання позичальником зобов`язань, що випливають з кредитного договору, укладено такі договори поруки:
- Договір поруки №3/2017-ГКД-П1 від 27.11.2019, згідно якого поручителем є ОСОБА_1 ;
- Договір поруки №3/2017-ГКД-П3 від 19.12.2019, згідно якого поручителем є ТОВ "ТД "Сан Олія";
- Договір поруки №3/2017-ГКД-П4 від 19.12.2019, згідно якого поручителем є ТОВ "Управляюча компанія "Синергія";
- Договір поруки 3/2017-ГКД-П6 від 02.03.2020, згідно якого поручителем є Irlemno LTD.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 16.04.2025 (суддя Ярема В.А.) повернуто позовну заяву Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросинергія", ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сан Олія", Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Синергія", Irlemno LTD (місто Лімасол, Респубілка Кіпр) про стягнення 25625764,80 доларів США, з доданими до неї документами.
Постановою Північного апеляційного господарського суду від 24.09.2025 апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" залишено без задоволення; ухвалу Господарського суду Київської області від 16.04.2025 - без змін.
Постановою Верховного Суду у складі колегіїї суддів Касаційного господарського суду від 04.12.2025 касаційну скаргу Публічного акцінерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" було задоволено; ухвалу Господарського суду Київської області від 16.04.2025 та постанову Північного апеляційного господарського суду від 24.09.2025 у справі № 911/1314/25 скасовано; матеріали справи № 911/1314/25 направлено до Господарського суду Київської області на стадію вирішення питання щодо відкриття провадження у справі за позовом Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" до Товариства з обмеженою відповідальністю "Агросинергія", ОСОБА_1 , Товариства з обмеженою відповідальністю "Торговий дім "Сан Олія", Товариства з обмеженою відповідальністю "Управляюча компанія "Синергія", Irlemno LTD ("Ірлемно ЛТД") про стягнення 25 625 764,80 доларів США.
Ухвалою Господарського суду Київської області від 20.01.2026 прийнято позовну заяву та відкрито провадження у справі № 911/1314/25, розгляд справи постановлено здійснювати за правилами загального позовного провадження.
09.02.2026 через систему «Електронний суд» від Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк "Укргазбанк" надійшла заява від 06.02.2026 (вх. № 951/26) , згідно якої позивач просить вжити заходи забезпечення позову шляхом накладення арешту в межах ціни позову в розмірі 25 625 764,80 доларів США на майно відповідачів, а саме:
1) на нерухоме майно ТОВ "Агросинергія", що є предметом іпотеки за Договором іпотеки № 5/2017-І від 30.03.2017 - комплекс будівель та споруд олійно-екстракційного заводу, об`єкт житлової нерухомості, що розташований за адресою: Харківська обл., м. Чугуїв, вулиця Вокзальна, будинок 26в та загальною площею 10 816,22 кв.м. (згідно наведеного в прохальній частині опису);
2) на рухоме майно ТОВ "Агросинергія", що є предметом застави за Договором застави № 6/2017-З від 30.03.2017 з урахуванням змін та доповнень відповідно до Договорів про внесення змін до цього договору від 30.03.2017 та 27.11.2019, а також Додатку 1 до договору про внесення змін та доповнень від 27.11.2019 до Договору застави № 6/2017-З від 30.03.2017, що знаходиться за адресою: Харківська обл., м. Чугуїв, вулиця Вокзальна, 26-в (згідно наведеного в прохальної частини опису, за порядковим номером з 1-го по 431-й);
3) на рухоме майно ТОВ "Агросинергія", що є предметом застави за Договором застави № 7/2017-З від 30.03.2017 з урахуванням змін та доповнень відповідно до Договорів про внесення змін до цього договору від 08.06.2017 та 27.11.2019, а також Додатку 1 до Договору про внесення змін та доповнень від 27.11.2019 до Договору застави № 7/2017-З від 30.03.2017, що знаходиться за адресою: Харківська обл., м. Чугуїв, вулиця Вокзальна, 26-в (згідно наведеного в прохальній частині опису за порядковими номерами з 1-го по 166-ий);
4) на рухоме майно ТОВ "Агросинергія", що є предметом застави за Договором застави №15/2018-З від 25.05.2018 з урахуванням змін та доповнень відповідно до Договорів про внесення змін та доповнень до цього договору від 27.11.2019, а також Додатку 1 до договору про внесення змін та доповнень від 27.11.2019 до Договору застави № 15/2018-З від 25.05.2018, що знаходиться за адресою: Харківська обл., м. Чугуїв, вулиця Вокзальна, 26-в (згідно наведеного в прохальній частині опису за порядковими номерами з 1-го по 68-ий);
5) на рухоме майно ТОВ "Агросинергія", що є предметом застави за Договором застави №16/2019-З від 18.03.2019 з урахуванням змін та доповнень відповідно до Договорів про внесення змін та доповнень до цього договору від 27.11.2019, а також Додатку 1 до Договору про внесення змін та доповнень № 1 від 27.11.2019 до Договору застави № 16/2019-З від 18.03.2019, що знаходиться за адресою: Харківська обл., м. Чугуїв, вулиця Вокзальна, 26-в (згідно наведеного в прохальній частині опису за порядковими номерами з 1-го по 106-ий);
6) на рухоме майно ТОВ "Агросинергія", що є предметом застави за Договором застави № 17/2019-З від 24.06.2019 з урахуванням змін та доповнень відповідно до Договору про внесення змін та доповнень № 1 до цього Договору від 27.11.2019, Договору про внесення змін та доповнень № 2 до цього Договору від 27.03.2024, а також Додатку 1 до Договору про внесення змін та доповнень № 2 від 27.03.2024 до Договору застави №17/2019-З від 24.06.2019, що знаходиться за адресою: Харківська обл., м. Чугуїв, вулиця Вокзальна, 26-в (згідно наведеного в прохальній частині опису за порядковими номерами з 1-го по 21-ий);
7) на рухоме майно ТОВ "Агросинергія", що є предметом застави за Договором застави № 19/2020-З від 21.01.2020 відповідно до Додатку 1 до Договору застави № 19/2020-З від 21.01.2020, що знаходиться за адресою: Харківська обл., м. Чугуїв, вулиця Вокзальна, 26-в (згідно наведеного в прохальній частині опису за порядковими номерами з 1-го по 316-ий);
8) на рухоме майно ТОВ "Агросинергія", що є предметом застави за Договором застави № 20/2023-З від 11.07.2023 відповідно до Додатку 1 до Договору застави № 20/2023-З від 11.07.2023, що знаходиться за адресою: Харківська обл., м. Чугуїв, вулиця Вокзальна, будинок 26в (згідно наведеного в прохальній частині опису за порядковими номерами з 1-го по 30-ий);
9) на рухоме майно ТОВ "Агросинергія", що є предметом застави за Договором застави № 18/2019-З від 24.06.2019 - транспортний засіб (згідно наведених в прохальній частині ідентифікуючих відомостей), місцезнаходження предмета застави: Харківська обл., м. Чугуїв, вулиця Вокзальна, будинок 26-в;
10) на нерухоме майно ТОВ "Агросинергія" а саме: будівлю заправочного пункту (згідно наведених в прохальній частині ідентифікуючих відомостей), що знаходиться за адресою: Харківська обл., м. Чугуїв, вулиця Вокзальна, будинок 26Л та належить товариству на підставі Договору купівлі-продажу від 03.04.2017;
11) на грошові кошти ТОВ "Агросинергія", які знаходяться на банківських рахунках, що зазначені у даній заяві, та на рахунки, які будуть виявлені державним/приватним виконавцем при виконанні ухвали про забезпечення позову, зокрема, рахунки згідно наведених в прохальній частині ідентифікуючих відомостей;
12) на нерухоме майно ОСОБА_1, а саме: на 1/3 земельної ділянки кадастровий номер 7310136300:12:002:0234, площею 0,0408 га за адресою: АДРЕСА_2 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 2285752373101); 1/6 житлового будинку, з належними до нього господарськими будівлями та спорудами за адресою: АДРЕСА_3 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 1599489373101); 1/2 квартири загальною площею 203,0 кв.м., за адресою: АДРЕСА_4 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 34996448); 1/2 гаражу, машиномісце в підземному паркінгу площею 14,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_5 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 34994461); 1/2 гаражу, машиномісце в підземному паркінгу площею 14,3 кв.м., за адресою: АДРЕСА_6 (реєстраційний номер об`єкта нерухомого майна 34994647);
13) на грошові кошти ОСОБА_1 , які знаходяться на банківських рахунках, що зазначені у даній заяві, та на рахунки, які будуть виявлені державним/приватним виконавцем при виконанні ухвали про забезпечення позову, зокрема, рахунки згідно наведених в прохальній частині ідентифікуючих відомостей;
14) на все інше майно ТОВ "Агросинергія" та ОСОБА_1, яке буде виявлене державним/приватним виконавцем при виконанні ухвали про забезпечення позову.
В обґрунтування вказаної заяви позивач зазначив про те, що на даний час наявний ризик унеможливлення виконання рішення суду про стягнення заборгованості з відповідачів (у разі задоволення позову), оскільки, з урахуванням статті 1 Закону України "Про іпотеку" та статті 1 Закону України "Про заставу", законодавством передбачено право заставного кредитора (заставодержателя) задовольнити забезпечені заставою вимоги переважно перед іншими кредиторами боржника.
У розрізі зазначеного позивач зауважив, що він звертався до ТОВ "Агросинергія" як позичальника та ОСОБА_1 як поручителя з вимогами про виконання порушеного зобов`язання за Генеральним кредитним договором №3/2017-ГКД від 16.03.2017, відтак повідомляв, що у разі невиконання таких вимог ініціюватиме звернення стягнення на предмет застави та іпотеки.
Як зауважив позивач, станом на дату подання до суду вказаних позову та заяви про забезпечення позову позичальник не виконав та продовжує не виконувати відповідні вимоги, що може свідчити про ухилення від взятих на себе зобов`язань в майбутньому.
До того ж позивач звернув увагу, що:
- заставлене майно позичальника у загальній своїй вартості становить менше половини суми заборгованості за Генеральним кредитним договором №3/2017-ГКД від 16.03.2017, зокрема: приблизна вартість майна становить 502 429 169,12 грн, тоді як загальний розмір заборгованості згідно доданого до позову розрахунку складає 25 625 764,810 дол. США, що еквівалентно 1 061 162 920,36 грн за курсом НБУ станом на 01.04.2025;
- передане в заставу майно є виробничим обладнанням, яке наразі перебуває у розпорядженні позичальника та активно використовується у виробничому процесі, а відтак зношується і амортизується, тобто втрачає свою вартість, у тому числі і заставну;
- обставини використання заставного майна у виробництві не виключають його і знищення.
Позивач зазначив, що наразі в жодному разі не може задовольнити свої вимоги до відповідачів за рахунок заставленого майна в повній мірі, тоді як з шести укладених з метою забезпечення кредитних зобов`язань договорів поруки, наразі тільки чотири забезпечують означені зобов`язання, оскільки господарська діяльність двох поручителів була припинена/ліквідована.
Такі обставини, за доводами позивача, у значній мірі зменшують вірогідність виконання/виконання в повній мірі рішення суду у разі вирішення справи на користь банку.
Як вказує позивач, за рахунок належного ТОВ "Агросинергія" та ОСОБА_1 майна і коштів, ураховуючи значну суму заборгованості за кредитним договором, можливо буде хоча б частково виконати рішення суду у разі задоволення заявлених вимог.
За доводами позивача, таке майно та грошові кошти не оформлено у заставу банку, а тому у будь-який момент можуть бути відчужені ТОВ "Агросинергія" та ОСОБА_1 , що позбавить банк можливості реально виконати судове рішення про стягнення з відповідачів заборгованості.
Додатковими аргументами на користь того, що накладення арешту на належні ТОВ "Агросинергія" та ОСОБА_1 усе майно та усі кошти буде виправданим, співмірним та адекватним по відношенню до заявлених вимог та участі вказаної фізичної особи у діяльності товариства є те, що засновником ТОВ "Агросинергія" є Irlemno LTD, кінцевим бенефіціарним власником якої є ОСОБА_1 .
Позивач обрані ним способи забезпечення позову вважає доцільними та виправданими і з огляду на неодноразову практику незаконного виведення з іпотеки предмета іпотеки та процесуальну економію часу - у випадку звернення позивача до суду з вимогами про визнання права іпотекодержателя на предмет іпотеки в майбутньому.
До заяви про забезпечення позову додано копії: договорів іпотеки, застави та витягу з Державного реєстру обтяжень рухомого майна, а також Інформаційні довідки з Державного реєстру речових прав на нерухоме майно та Реєстру прав власності на нерухоме майно щодо суб`єктів - ТОВ "Агросинергія" та ОСОБА_1 .

Короткий зміст ухвали місцевого господарського суду та мотиви її прийняття
Ухвалою Господарського суду Київської області від 11.02.2026 у справі №911/1314/25 у задоволенні заяви від 06.02.2026 (вх. № 951/26 від 09.02.2026) Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» про забезпечення позову відмовлено.
Відмовляючи у забезпеченні позову, суд виходив з доказової необґрунтованості доводів позивача стосовно обставин утруднення виконання рішення суду та необхідності вжиття відповідних заходів забезпечення позову.

Короткий зміст вимог апеляційної скарги та узагальнення її доводів
Не погоджуючись з прийнятою ухвалою, позивач 20.02.2026 (документ сформований в системі «Електронний суд» 20.02.2026) звернувся до суду з апеляційною скаргою, в якій просить оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти постанову про задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладання арешту на майно відповідачів в межах ціни позову.
Доводи апеляційної скарги зводяться до наступного.
При постановленні оскаржуваної ухвали суд дійшов помилкового висновку щодо відсутності підстав для вжиття заходів забезпечення позову та неправильно застосував ст.136 ГПК України.
Апелянт вказує на те, що заставлене майно позичальника в загальній вартості на дату укладення договорів забезпечення становить менше половини суми заборгованості за генеральним кредитним договором.
Майном, переданим в заставу, є виробниче обладнання, яке наразі перебуває у розпорядження позичальника та активно використовується у виробничому процесі, а відтак зношується та амортизується, тобто втрачає свою вартість - відповідно зменшується і заставна вартість такого майна.
Отже, банк наразі в жодному разі не може задовольнити свої вимоги до відповідачів за рахунок заставленого майна в повній мірі.
Скаржник зазначає, що ТОВ «АГРОСИНЕРГІЯ», код ЄДРПОУ 40921090, зареєстроване 27.10.2016 зі статутним капітал - 146 521 600,00 грн., його Засновником являється компанія IRLEMNO LTD («ІРЛЕМНО ДТД») (Кіпр) кінцевим бенефіціарним власником якої є ОСОБА_1 ( ІНФОРМАЦІЯ_1 , іпн НОМЕР_1 , зареєстрований за адресою: АДРЕСА_1 .).
IRLEMNO LTD до статутного фонду ТОВ «АГРОСИНЕРГІЯ» внесено статутний капітал в розмірі 146 521 600,00 грн та наразі IRLEMNO LTD має частку в статутному капіталі Позичальника - 100,00%. Приведена інформація підтверджується Статутом ТОВ «АГРОСИНЕРГІЯ» (додаток до позовної заяви № 58), Довідкою з ЄДР щодо ТОВ «АГРОСИНЕРГІЯ» (додаток до позовної заяви № 53) та Свідоцтвом IRLEMNO LTD (додаток до позовної заяви № 57).
З огляду на зазначене, вважає, що застосування до Поручителя ОСОБА_1 таких заходів забезпечення позову як накладення арешту на майно буде виправданим, співмірним
та адекватним по відношенню до заявлених позовних вимог та його участі в діяльності ТОВ «АГРОСИНЕРГІЯ».
Скаржник не погоджується з позицією суду щодо відхилення його посилань на постанову Верховного Суду від 03.03.2023 у справі №905/448/22 та не погоджується з висновками суду, що арешт коштів на рахунках, зокрема, ТОВ «Агросинергія» може призвести до перешкод у здійсненні господарської діяльності останнім та, в свою чергу, погіршення майнового стану сторони, оскільки знерухомлення грошових активів, як основного інструменту ведення юридичної особою господарської діяльності, унеможливлює здійснення такої діяльності. До таких же негативних наслідків може призвести і арешт усього належного товариству майна, позаяк такий крайній захід може призвести до перешкод у здійсненні особою господарської діяльності.
Вважає, що такі доводи ставлять Банк в нерівне становище з боржником. АБ «УКРГАЗБАНК» є банком з часткою Держави у статутному капіталі у розмірі 94,9409% та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №83 від 04 березня 2015 року АБ «УКРГАЗБАНК» віднесено до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави.

Узагальнені доводи та заперечення інших учасників справи
Відзиви на апеляційну скаргу від відповідачів не надходили.

Дії суду апеляційної інстанції щодо розгляду апеляційної скарги по суті
Відповідно до витягу з протоколу автоматизованого розподілу судової справи між суддями Північного апеляційного господарського суду від 20.02.2026 апеляційну скаргу передано на розгляд судді Скрипці І.М., сформовано колегію суддів у складі: головуючий суддя Скрипка І.М., судді Бестаченко О.Л., Шаратов Ю.А
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 24.02.2026 витребувано у Господарського суду Київської області матеріали справи №911/1314/25.
Відкладено розгляд питання про відкриття чи відмову у відкритті апеляційного провадження, повернення без розгляду апеляційної скарги або залишення апеляційної скарги без руху за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на ухвалу Господарського суду Київської області від 11.02.2026 до надходження до Північного апеляційного господарського суду матеріалів справи №911/1314/25.
04.03.2026 матеріали справи №911/1314/25 надійшли до Північного апеляційного господарського суду та були передані головуючому судді у справі.
Ухвалою Північного апеляційного господарського суду від 10.03.2025 відкрито апеляційне провадження за апеляційною скаргою Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на ухвалу Господарського суду Київської області від 11.02.2026 у справі №911/1314/25, розгляд апеляційної скарги призначено на 06.04.2026.

Явка представників сторін
В судовому засіданні апеляційної інстанції 06.04.2026 представник позивача підтримав доводи апеляційної скарги з підстав, викладених у ній, просив апеляційну скаргу задовольнити, оскаржувану ухвалу скасувати та прийняти постанову про задоволення заяви про забезпечення позову шляхом накладання арешту на майно відповідачів в межах ціни позову.
Представники відповідачів в судове засідання апеляційної інстанції 06.04.2026 не з`явилися, про день, час та місце розгляду справи повідомлені належним чином, про причини неявки суд не повідомили.
Враховуючи положення ч. 12 ст. 270 ГПК України, відповідно до якого неявка сторін або інших учасників справи, належним чином повідомлених про дату, час і місце розгляду справи, не перешкоджає розгляду справи, зважаючи на те, що явка представників відповідачів обов`язковою в судове засідання не визнавалась, судова колегія вважає за можливе розглянути справу у їх відсутність за наявними у справі матеріалами.
В судовому засіданні апеляційної інстанції 06.04.2026 оголошено вступну та резолютивну частину постанови.

Обставини справи, встановлені судом першої інстанції та перевірені судом апеляційної інстанції
Предметом судового розгляду є наявність/відсутність підстав для забезпечення позову.
Інститут вжиття заходів забезпечення позову є одним із механізмів забезпечення ефективного юридичного захисту.
Забезпечення позову за правовою природою є засобом запобігання можливим порушенням прав чи охоронюваних законом інтересів юридичної або фізичної особи, метою якого є уникнення можливого порушення в майбутньому прав та охоронюваних законом інтересів позивача, а також можливість реального виконання рішення суду та уникнення будь-яких труднощів при виконанні у випадку задоволення позову.
Близькі за змістом висновки щодо застосування статей 136, 137 ГПК України викладені у постановах Верховного Суду від 10.04.2018 у справі №910/19256/16, від 14.05.2018 у справі №910/20479/17, від 14.06.2018 у справі №916/10/18, від 23.06.2018 у справі №916/2026/17, від 16.08.2018 у справі №910/5916/18, від 11.09.2018 у справі №922/1605/18, від 14.01.2019 у справі №909/526/18, від 21.01.2019 у справі №916/1278/18, від 25.01.2019 у справі №925/288/17, від 26.09.2019 у справі №904/1417/19 тощо.
Процесуальні підстави для застосування заходів забезпечення позову визначає стаття 136 ГПК України, згідно з приписами якої господарський суд за заявою учасника справи має право вжити передбачених статтею 137 цього Кодексу заходів забезпечення позову. Забезпечення позову допускається як до пред`явлення позову, так і на будь-якій стадії розгляду справи, якщо невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, за захистом яких він звернувся або має намір звернутися до суду.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 137 ГПК України позов забезпечується, зокрема, накладенням арешту на майно та (або) грошові кошти, що належать або підлягають передачі або сплаті відповідачу і знаходяться у нього чи в інших осіб.
Розглядаючи заяву про забезпечення позову, суд повинен врахувати, що вжиття відповідних заходів може забезпечити належне виконання рішення про задоволення позову у разі ухвалення цього рішення, а їх невжиття, - навпаки, ускладнити або навіть унеможливити таке виконання (аналогічна правова позиція викладена в постанові Великої Палати Верховного Суду від 15.09.2020 у справі №753/22860/17).
Умовою застосування заходів забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача, що має бути підтверджено доказами наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
У вирішенні питання про забезпечення позову суд має здійснити оцінку обґрунтованості доводів заявника щодо необхідності вжиття відповідних заходів з урахуванням такого: розумності, обґрунтованості і адекватності вимог заявника щодо забезпечення позову; забезпечення збалансованості інтересів сторін, а також інших учасників судового процесу; наявності зв`язку між конкретним заходом до забезпечення позову і предметом позовної вимоги, зокрема, чи спроможний такий захід забезпечити фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову; імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття таких заходів; запобігання порушенню у зв`язку із вжиттям таких заходів прав та охоронюваних законом інтересів осіб, що не є учасниками даного судового процесу.
Заходи забезпечення позову повинні застосовуватися лише в разі необхідності, оскільки безпідставне звернення до таких дій може спричинити порушення прав та законних інтересів інших осіб чи учасників процесу. Відповідні правові висновки викладені у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 у справі №381/4019/18, у постанові Верховного Суду від 10.11.2020 у справі № 910/1200/20.
Отже, у кожному конкретному випадку, розглядаючи заяву про забезпечення позову, суду належить встановити наявність обставин, які свідчать про те, що в разі невжиття таких заходів наявні підстави вважати, що незастосування цього заходу призведе до утруднення чи унеможливлення виконання рішення суду в разі задоволення позову.
За змістом статті 136 ГПК України обґрунтування щодо необхідності забезпечення позову полягає у доказуванні обставин, з якими пов`язано вирішення питання про забезпечення позову. Забезпечення позову застосовується як гарантія задоволення законних вимог позивача.
Звертаючись до суду із заявою про забезпечення позову, заявник повинен обґрунтувати причини звернення з такою заявою та надати суду докази наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову.
Достатньо обґрунтованим для забезпечення позову є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов`язується застосування певного заходу забезпечення позову. Саме лише посилання в заяві на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви.
Умовою застосування заходів до забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити виконання рішення суду або ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Адекватність заходу до забезпечення позову, що застосовується господарським судом, визначається його відповідністю вимогам, на забезпечення яких він вживається. 
Оцінка такої відповідності здійснюється господарським судом, зокрема, з урахуванням співвідношення прав (інтересу), про захист яких просить заявник, з вартістю майна, на яке вимагається накладення арешту, або майнових наслідків від заборони відповідачу вчиняти певні дії.
Обранням належного, відповідно до предмета спору, заходу до забезпечення позову дотримується принцип співвіднесення виду заходу до забезпечення позову із заявленими позивачем вимогами, чим врешті досягаються: збалансованість інтересів сторін та інших учасників судового процесу під час вирішення спору, фактичне виконання судового рішення в разі задоволення позову та, як наслідок, ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача без порушення або безпідставного обмеження при цьому прав та охоронюваних інтересів інших учасників провадження у справі або осіб, що не є учасниками цього судового процесу (така правова позиція, викладена у постановах Верховного Суду від 12.04.2018 у справі №922/2928/17 та від 05.08.2019 у справі №922/599/19).
Крім того, під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам необхідно дотримуватися принципу їх співмірності із заявленими позивачем вимогами. Заходи щодо забезпечення позову можуть бути вжиті судом лише в межах предмета позову. Під час вирішення питання про вжиття заходів щодо забезпечення позову господарським судам слід враховувати, що такими заходами не повинні блокуватися господарська діяльність юридичної особи, порушуватися права осіб, що не є учасниками судового процесу, застосовуватися обмеження, не пов`язані з предметом спору.
Згідно з частиною одинадцятою статті 137 ГПК України не допускається вжиття заходів забезпечення позову, які за змістом є тотожними задоволенню заявлених позовних вимог, якщо при цьому спір не вирішується по суті.
Під час вирішення питання щодо забезпечення позову обґрунтованість позову не досліджується, адже питання про обґрунтованість заявлених позовних вимог є предметом дослідження судом під час розгляду спору по суті і не вирішується ним під час розгляду заяви про забезпечення позову (такий правовий висновок викладено у постановах Верховного Суду від 17.12.2018 у справі №914/970/18 та від 10.11.2020 у справі №910/1200/20).
Розгляд справи по суті - це безпосередньо вирішення спору судом з винесенням відповідного рішення, у свою чергу забезпечення позову - це вжиття заходів щодо охорони інтересів позивача від можливих недобросовісних дій з боку відповідача. Такі заходи здійснюються до вирішення справи по суті з метою створення можливості реального та ефективного виконання рішення суду.
Отже, вирішуючи питання щодо забезпечення позову, суд насамперед повинен з`ясувати зміст позовних вимог, а також правові підстави позову, оскільки суд, який не вирішує спір по суті, у будь-якому випадку не може застосувати такий захід забезпечення позову, який за змістом є тотожним задоволенню заявлених позовних вимог (див. ухвалу Верховного Суду від 07.08.2018 у справі №906/824/17 та постанову від 21.01.2019 у справі №902/483/18).
Відмовляючи у задоволенні заяви про забезпечення позову, суд першої інстанції виходив з такого:
Позивачем доказово не підтверджено наявності фактичних обставин, з якими пов`язується застосування обраного ним заходу забезпечення позову - накладення арешту на належне ТОВ "Агросинергія" та ОСОБА_1 усе майно та усі кошти, зокрема:
- вчинення вказаними особами будь-яких дій, спрямованих як на витрачання/списання коштів з рахунків, у тому числі не для здійснення розрахунків з позивачем, так і на реалізацію майна чи підготовчі дії до його реалізації;
- укладення інших договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов`язання; доведення товариства до банкрутства, тощо.
Зокрема, позивач не посилається на будь-які докази у розумінні статей 76-79 Господарського процесуального кодексу України, які б свідчили про неможливість або істотне ускладнення виконання рішення господарського суду у разі невжиття таких заходів.
Посилання ж позивача на невиконання позичальником та поручителями і заставодавцями грошових зобов`язань за кредитним договором судом оцінюються критично оскільки такі обставини, у тому числі і щодо розміру таких зобов`язань і, власне, заборгованості є спірними за поданим позовом та підлягають встановленню під час розгляду справи по суті.
Звідси покладені в основу обґрунтування обставин спору по суті докази не спроможні:
- нести в собі безсумнівну правдивість та слугувати тією інформацією, яка може встановлювати об`єктивну істинність обставин вчинення позичальником та поручителем будь-яких дій, спрямованих на: витрачання/списання коштів з рахунків, у тому числі не для здійснення розрахунків з позивачем;
- свідчити про безпосередній зв`язок між цими обставинами та зазначеними у відповідних заявах відомостями.
Крім того суд звертає увагу, що в частині накладення арешту на усе належне ТОВ "Агросинергія" та ОСОБА_1 рухоме та нерухоме майно, зокрема і те, яке не передано в іпотеку та заставу, відповідно обраний спосіб забезпечення позову не співвідноситься з предметом спору за поданим позовом - заявлені до стягнення грошові кошти.
Судом відхилено як неспроможні посилання позивача на право кредитора задовольнити свої вимоги за рахунок обтяженого майна, оскільки предметом спору за поданим позовом не є визначене у заяві про забезпечення позову рухоме та нерухоме майно, а позивачем не заявлено вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки та застави.

Мотиви та джерела права, з яких виходить суд апеляційної інстанції при прийнятті постанови
У відповідності до вимог ч.ч. 1, 2 ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції досліджує докази, що стосуються фактів, на які учасники справи посилаються в апеляційній скарзі та (або) відзиві на неї. 
Апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею (ч. 1 ст. 271 ГПК України).
У відповідності до ст. 129 Конституції України та ч. 1 ст. 74 ГПК України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень.
При цьому колегія суддів зазначає, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довод сторін (рішення Суду у справі «Трофимчук проти України» no.4241/03 від 28.10.2010).
Колегія суддів, беручи до уваги межі перегляду справи в апеляційній інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, обговоривши доводи апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, заслухавши пояснення учасників апеляційного провадження, перевіривши правильність застосування господарським судом при прийнятті оскарженої ухвали норм матеріального та процесуального права, дійшла наступних висновків.
З урахуванням вимог, передбачених статтями 73, 74, 76 ГПК України, для забезпечення позову необхідною є підтверджена доказами наявність фактичних обставин, з якими пов'язується застосування певного виду забезпечення позову. 
В заяві про забезпечення позову заявник не навів, які саме дії вчинено відповідачами з метою ухилення від виконання зобов'язання, зокрема після пред'явлення вимоги та подання позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо). Як вже зазначалось, саме лише посилання в заяві позивача на потенційну можливість ухилення відповідача від виконання судового рішення без наведення відповідного обґрунтування не є достатньою підставою для задоволення відповідної заяви, адже має характер припущення. Вказане повністю узгоджується з висновками, викладеними у постанові Великої Палати Верховного Суду від 12.02.2020 №381/4019/18.
Крім того, у постанові Об'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду від 03.03.2023 у справі № 905/448/22, на яку посилається в апеляційній скарзі АТ "Укргазбанк", міститься висновок про те, що вжиття заходів забезпечення позову передбачає доведення стороною обставин вчинення відповідачем дій, спрямованих на ухилення від виконання зобов'язань після пред'явлення позову до суду (реалізація майна чи підготовчі дії до його реалізації, витрачання коштів не для здійснення розрахунків з позивачем, укладення договорів поруки чи застави за наявності невиконаного спірного зобов'язання тощо).
При цьому, наведений у зазначеній постанові Об'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду підхід передбачає необхідність доказування наявності обґрунтованої необхідності у застосуванні заходів забезпечення позову шляхом подання доказів до суду щодо наявності фактичних обставин, з якими закон пов`язує застосування такого заходу забезпечення позову, обґрунтування позивачем відомих останньому обставин або тих обставин, про які він об'єктивно може дізнатися, які б свідчили про утруднення чи унеможливлення виконання судового рішення у разі задоволення позову. 
Крім того, наведений зміст вказаної постанови Об'єднаної палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду засвідчує, що у ній взагалі відсутні правові висновки про те, що у питанні застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на майно та/або грошові кошти, що знаходяться на рахунках відповідача/зацікавленої особи, позивач (заявник) звільняється від доказування наявності обґрунтованої необхідності у застосуванні заходів забезпечення позову шляхом подання доказів до суду щодо наявності фактичних обставин, з якими закон пов'язує застосування такого заходу забезпечення позову (з таких мотивів виходила об'єднана палати Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду, повертаючи справу № 917/1610/23 відповідній колегії Касаційного господарського суду у складі Верховного Суду для розгляду ухвалою від 01.04.2025)
Колегія суддів вважає за необхідне звернутися до правової позиції Великої Палати Верховного Суду, викладеної у постанові від 24.04.2024 у справі № 754/5683/22, в якій Суд дійшов висновку, що при вирішенні питання про забезпечення позову ключовим є встановлення судом: 1) наявності спору між сторонами; 2) ризику незабезпечення ефективного захисту порушених прав позивача, який може проявлятися як через вплив на виконуваність рішення суду у конкретній справі, так і шляхом перешкоджання поновленню порушених чи оспорюваних прав позивача, за захистом яких він звернувся до суду; 3) співмірності обраного позивачем виду забезпечення позову з пред'явленими позовними вимогами та 4) дійсної мети звернення особи до суду з заявою про забезпечення позову, зокрема, чи не є таке звернення спрямованим на зловживання учасником справи своїми правами. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.
Окремо Велика Палата Верховного Суду у зазначеній постанові виходила з того, що жодних обмежень стосовно застосування такого виду забезпечення позову, як накладення арешту на майно (грошові кошти), лише у сфері майнових спорів або заборони його застосування при вирішенні немайнового спору цивільне процесуальне законодавство не містить. При цьому, як характер спору (майновий або немайновий), так і те, чи підлягає судове рішення у конкретній справі примусовому виконанню, не мають вирішального значення при дослідженні судом питання про наявність підстав для вжиття заходів забезпечення позову. Наявність або відсутність підстав для забезпечення позову суд вирішує в кожній конкретній справі з урахуванням установлених фактичних обставин такої справи та загальних передумов для вчинення відповідної процесуальної дії.
Оскільки у цій справі АТ "Укргазбанк" звернулося до суду з вимогами про застосування заходів забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме/нерухоме майно, що належить відповідачам, то в цьому випадку суд мав дослідити таку підставу вжиття заходів забезпечення позову як достатньо обґрунтоване припущення, що невжиття заявлених заходів забезпечення позову може істотно ускладнити чи взагалі унеможливити виконання рішення суду, а невжиття таких заходів може істотно ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення порушених чи оспорюваних прав або інтересів позивача.
Колегія суддів вважає, що місцевий господарський суд, аналізуючи наявність/відсутність підстав, передбачених положеннями статті 136, 137 ГПК України для забезпечення позову, в ухвалі дійшов заснованого на вимогах закону висновку про те, що позивач, подаючи заяву про забезпечення позову шляхом накладення арешту на рухоме та нерухоме майно, яке належить відповідачам, не навів обґрунтованих доводів як щодо співмірності обраного виду забезпечення позову, так і щодо обґрунтованості припущення, що невжиття саме таких заходів може ускладнити чи унеможливити ефективний захист або поновлення прав чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду. 
Заява АТ "Укргазбанк" про забезпечення позову не містить обґрунтованих доводів щодо реальних, існуючих обставин, які вказують на можливе ухилення відповідачів від виконання рішення суду, чи вчинення ними дій, які б свідчили про те, що невжиття заходів до забезпечення позову утруднить чи зробить неможливим виконання рішення суду.
Заявник лише допускає припущення того, що відповідачі можуть здійснити відчуження майна іншим особам та не наводить доказів здійснення відповідачами реальних дій, направлених на таке відчуження. Крім того, заявником не доведено того, що відчуження вказаного майна може бути здійснено відповідачами саме з метою уникнення виконання грошових зобов'язань перед позивачем.
У цій справі відсутні будь-які докази про те, що з моменту пред'явлення позову до звернення з апеляційною скаргою у цій справі відповідачами вживалися чи вживаються будь-які дії щодо відчуження майна, його зміни, спричинення йому будь-якої шкоди чи існування інших обставин, зазначених у заяві про забезпечення позову, та з якими позивач пов'язує необхідність її задоволення.
Таким чином, з огляду на викладене, колегія суддів вважає, що суд першої інстанції, врахувавши обставини спірних правовідносин, правильно застосував положення статей 136, 137, ГПК України та дійшов заснованого на законі висновку про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову.
При цьому судом обґрунтовано відхилено неспроможні посилання позивача на право кредитора задовольнити свої вимоги за рахунок обтяженого майна, оскільки предметом спору за поданим позовом не є визначене у заяві про забезпечення позову рухоме та нерухоме майно, а позивачем не заявлено вимог про звернення стягнення на предмет іпотеки та застави.
Арешт майна - це накладення заборони на право розпоряджатися майном з метою його збереження до визначення подальшої долі цього майна.
Арешт є крайнім заходом забезпечення позову та може полягати у проведенні його опису, оголошенні заборони розпоряджатися ним, а в разі потреби - обмеженні права користування майном або його вилученні у власника.
Водночас заборона на відчуження об`єкта нерухомого майна це перешкода у вільному розпорядженні майном, тобто обидва способи (арешт та відчуження) за своєю правовою сутністю обмежують права особи розпоряджатися спірним майном попри те є різними у виконанні.
Колегія суддів звертає увагу позивача на те, що при вирішенні питання про забезпечення позову, у тому числі шляхом вжиття такого крайнього заходу як арешт майна і коштів, важливим є об`єктивне існування ризиків втрати майна та/або його знецінення, чого при зверненні із відповідною заявою у цій справі не доведено.
Водночас самі лише доводи позивача про знос майна (виробничого обладнання) визнаються судом неспроможними, оскільки така фізична особливість майна (обладнання) як знос та, власне, амортизаційні втрати є передбачуваними для сторін спірних правовідносин та не можуть свідчити про вчинення власником майна (обладнання) навмисних дій щодо розтрати та/або пошкодження чи знищення такого майна.
Наявність же обтяжень рухомого і нерухомого майна не є підставою для заборони у його використанні власником, що у зворотному суперечило б правовій природі іпотеки та/або застави, за якими майно залишається у володінні і користуванні іпотекодавця/заставодавця.
Отже, викладені у заяві доводи позивача, які є аналогічними доводам апеляційної скарги, про використання позичальником належного йому майна жодним чином не підтверджують імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття такого заходу забезпечення позову, як накладення арешту на всі грошові кошти та усе нерухоме/рухоме майно позичальника, 
Не підтверджують імовірності утруднення виконання або невиконання рішення господарського суду в разі невжиття запропонованого позивачем заходу забезпечення позову також посилання позивача на те, що ОСОБА_1 , як іпотекодавець, є бенефіціарним власником іншого іпотекодавця - Irlemno LTD, яке є засновником позичальника ТОВ "Агросинергія", оскільки пов`язаність осіб у корпоративних правовідносинах є не забороненою та не може свідчити про вчинення такими особами будь-яких дій, спрямованих на витрачання/списання коштів з рахунків, у тому числі не для здійснення розрахунків з позивачем, а також на реалізацію майна чи підготовчі дії до його реалізації.
В розрізі вказаного колегія суддів наголошує, що:
- підставою для забезпечення позову є достатньо обґрунтоване припущення, що майно, у тому числі кошти, які є у відповідачів на момент пред`явлення позову до них, можуть зникнути та/або зменшитись;
- беззаперечна можливість осіб у будь-який момент розпорядитися коштами, що знаходяться на їх рахунках, та/або відчужити майно, яке знаходиться у їхній власності, не є тотожною вчиненню цими особами дій, спрямованих на зменшення цих майнових активів;
- припущення позивача про утруднення виконання рішення, як і обставини, які свідчать про такі утруднення, мають бути обґрунтованим та доказово доведеним в розрізі заявлених предмету та підстав позову, а не загалом з огляду на всі події, які відбуваються в правовому полі відносно боржника.
З огляду на викладене, місцевим господарським судом правильно відхилені покладені позивачем в основу обґрунтування відповідної заяви доводи про "неодноразову практику виведення майна з іпотеки", оскільки такі неідентифіковані ані за особами, ані за часом події та або обставини жодним чином не підтверджують та не доводять обставин утруднення для позивача виконання рішення за результатами задоволення заявлених ним вимог про стягнення з відповідачів коштів за кредитним договором.
В розрізі вказаного суд вважає за необхідне наголосити на тому, що інститут забезпечення позову спрямований проти несумлінних дій відповідача, який може приховати майно, розтратити його, продати, знецінити, попри це такі дії не можуть визнаватись встановленими поза межами процедури та стандартів доказування, оскільки за такого підходу порушується баланс рівності усіх учасників судового процесу та презюмується абсолютне право заявника на застосування обраних ним заходів забезпечення позову.
Судом враховано неодноразово висловлену Великою Палатою Верховного Суду позицію, згідно якої сторони не можуть будувати власну позицію на тому, що вона є доведеною, доки інша сторона її не спростує (концепція негативного доказу), оскільки за такого підходу сама концепція змагальності втрачає сенс. Постанови Великої Палати Верховного Суду від 18.03.2020 у справі №129/1033/13-ц, від 16.11.2021 у справі №904/2104/19, від 21.06.2023 у справі №916/3027/21.
Так, згідно статей 7, 13 ГПК України правосуддя в господарських судах здійснюється на засадах рівності фізичних та юридичних осіб незалежно від будь-яких ознак чи обставин; судочинство в господарських судах здійснюється на засадах змагальності сторін; суд, зберігаючи об`єктивність і неупередженість, сприяє учасникам судового процесу в реалізації ними прав, передбачених цим Кодексом.
Такі принципи господарського судочинства як рівність усіх учасників судового процесу перед законом і судом, змагальність сторін, диспозитивність та офіційне з`ясування всіх обставин у справі реалізуються, зокрема, шляхом надання особам, які беруть участь у справі, рівних процесуальних прав й обов`язків, до яких, зокрема, віднесено право давати усні та письмові пояснення, доводи та заперечення.
Отже, доводи позивача (апелянта) про необхідність вжиття заходів забезпечення позову визнаються судом неспроможними і необґрунтованими, тоді як наявність у процесуальному законі певного способу забезпечення позову, зокрема накладення арешту на кошти/майно особи, ще не свідчить про безумовне його застосування та вжиття за будь-яким поданим до суду позовом.
Оскільки інститут забезпечення позову в господарському процесі існує виключно з метою забезпечення гарантії виконання майбутнього судового рішення, а не будь-яких вимог особи; вжиті судом заходи мають забезпечувати конкретний поданий позов або той, який буде заявлено, і особа має довести ускладнення відновлення саме тих прав, які вона вважає порушеними на момент звернення до суду із позовом та відповідною заявою, а не наявність будь-яких прав та теоретичну можливість їх порушення внаслідок проведення зборів юридичної особи у майбутньому; процесуальний інститут вжиття заходів забезпечення позову не може слугувати для забезпечення будь-яких ймовірних позовів особи та блокування діяльності інших юридичних осіб, 
тому відповідні міркування позивача щодо процесуальної економії не можуть слугувати виключною підставою для накладення арешту на кошти та/або майно з метою забезпечення позову про стягнення з відповідачів заборгованості за кредитним договором.
Колегією суддів враховані посилання апелянта на те, що АБ «УКРГАЗБАНК» є банком з часткою Держави у статутному капіталі у розмірі 94,9409% та відповідно до постанови Кабінету Міністрів України №83 від 04 березня 2015 року АБ «УКРГАЗБАНК» віднесено до переліку об`єктів державної власності, що мають стратегічне значення для економіки і безпеки держави, в той же час арешт коштів на рахунках, зокрема, ТОВ "Агросинергія" може призвести до перешкод у здійсненні господарської діяльності останнім та, в свою чергу, погіршення майнового стану сторони, оскільки знерухомлення грошових активів, як основного інструменту ведення юридичної особою господарської діяльності, унеможливлює здійснення такої діяльності.
До таких же негативних наслідків може призвести і арешт усього належного товариству майна, позаяк такий крайній захід може призвести до перешкод у здійсненні особою господарської діяльності.
Доводи про порушення судом першої інстанції норм процесуального права при ухваленні оскаржуваної ухвали не знайшли свого підтвердження за результатами перегляду справи в апеляційному порядку. 
Відповідно до п.58 рішення ЄСПЛ Справа "Серявін та інші проти України" (заява №4909/04) від 10.02.2010 у рішеннях судів та інших органів з вирішення спорів мають бути належним чином зазначені підстави, на яких вони ґрунтуються. Хоча пункт 1 статті 6 Конвенції зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, його не можна тлумачити як такий, що вимагає детальної відповіді на кожен аргумент. Міра, до якої суд має виконати обов`язок щодо обґрунтування рішення, може бути різною в залежності від характеру рішення (див. рішення у справі "Руїс Торіха проти Іспанії" (Ruiz Torija v. Spain) від 9 грудня 1994, серія А, №303-А, п.29).
У справі "Трофимчук проти України" (№ 4241/03, §54, ЄСПЛ, 28 жовтня 2010 року) Європейський суд з прав людини також зазначив, що хоча пункт 1 статті 6 Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод зобов`язує суди обґрунтовувати свої рішення, це не може розумітись як вимога детально відповідати на кожен довід.
Колегія суддів апеляційної інстанції з огляду на викладене зазначає, що в даній справі надано вичерпну відповідь на всі істотні питання, що виникають при кваліфікації спірних відносин, як у матеріально-правовому, так і в процесуальному сенсах.

Висновки суду апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги
Згідно із ч. 1 ст. 271 ГПК України апеляційні скарги на ухвали суду першої інстанції розглядаються в порядку, передбаченому для розгляду апеляційних скарг на рішення суду першої інстанції з урахуванням особливостей, визначених цією статтею.
Відповідно до ст. 269 ГПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги. Суд апеляційної інстанції не обмежений доводами та вимогами апеляційної скарги, якщо під час розгляду справи буде встановлено порушення норм процесуального права, які є обов`язковою підставою для скасування рішення, або неправильне застосування норм матеріального права.
Згідно з п. 1 ч. 1 ст. 275 ГПК України суд апеляційної інстанції за результатами розгляду апеляційної скарги має право залишити судове рішення без змін, а скаргу без задоволення.
Відповідно до ст. 276 ГПК України суд апеляційної інстанції залишає апеляційну скаргу без задоволення, а судове рішення без змін, якщо визнає, що суд першої інстанції ухвалив судове рішення з додержанням норм матеріального і процесуального права.
Колегія суддів вважає, що доводи, викладені в апеляційній скарзі, не отримали підтвердження під час апеляційного провадження, не спростовують висновків суду першої інстанції про відсутність підстав для задоволення заяви про забезпечення позову у цій справі, а тому наразі немає підстав для задоволення апеляційної скарги і скасування оскаржуваного судового рішення.

Розподіл судових витрат
Оскільки суд апеляційної інстанції не змінює та не ухвалює нового рішення, розподіл судових витрат судом апеляційної інстанції не здійснюється (ч. 14 ст. 129 ГПК України), а понесені судові витрати підлягають розподілу за результатами розгляду спору по суті судом першої інстанції.
Керуючись ст.ст. 129, 269, 270, 275, ст.ст. 281 - 284 Господарського процесуального кодексу України, Північний апеляційний господарський суд, -
ПОСТАНОВИВ:

1. Апеляційну скаргу Публічного акціонерного товариства Акціонерний банк «Укргазбанк» на ухвалу Господарського суду Київської області від 11.02.2026 у справі №911/1314/25 залишити без задоволення.
2. Ухвалу Господарського суду Київської області від 11.02.2026 у справі №911/1314/25 залишити без змін. 
3. Матеріали оскарження у справі №911/1314/25 повернути до Господарського суду Київської області.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дня її прийняття та може бути оскаржена до Верховного Суду у порядку та строки, передбачені Господарським процесуальним кодексом України.
Повний текст постанови підписано 17.04.2026.

Головуючий суддя І.М. Скрипка 

Судді О.Л. Бестаченко

Ю.А. Шаратов