ТРЕТІЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
П О С Т А Н О В А
і м е н е м У к р а ї н и

17 квітня 2026 року 	м. Дніпро	справа № 160/6071/25	

Третій апеляційний адміністративний суд 
у складі колегії суддів: головуючого - судді Сафронової С.В. (доповідач),
суддів: Чепурнова Д.В., Коршуна А.О., 

розглянувши в порядку письмового провадження в місті Дніпрі апеляційну скаргу Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області на рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.09.2025 в адміністративній справі №160/6071/25 за позовом  ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області про визнання дій та рішення протиправним, зобов`язання вчинити певні дії,-

ВСТАНОВИВ:

24.02.2025 року до Дніпропетровського окружного адміністративного суду надійшла позовна заява ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області, в якій позивач просить:
- визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 29.01.2025 року №046050023480 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»;
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо незарахуваня ОСОБА_1 до страхового стажу періодів роботи в російській федерації з 07.02.2002 року по 22.07.2002 року, з 01.08.2002 року по 29.11.2004 року, з 20.01.2005 року по 07.07.2008 року, з 08.07.2008 року по 25.06.2009 року, з 14.08.2009 року по 24.06.2010 року, з 11.09.2010 року по 23.06.2011 року, з 20.08.2011 року по 08.06.2012 року, з 21.09.2012 року по 07.12.2012 року, з 11.12.2012 року по 07.06.2013 року, з 16.12.2013 року по 13.09.2014 року, з 01.07.2015 року по 24.07.2015 року;
- зобов`язати Головне правління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи в російській федерації з 07.02.2002 року по 22.07.2002 року, з 01.08.2002 року по 29.11.2004 року, з 20.01.2005 року по 07.07.2008 року, з 08.07.2008 року по 25.06.2009 року, з 14.08.2009 року по 24.06.2010 року, з 11.09.2010 року по 23.06.2011 року, з 20.08.2011 року по 08.06.2012 року, з 21.09.2012 року по 07.12.2012 року, з 11.12.2012 року по 07.06.2013 року, з 16.12.2013 року по 13.09.2014 року, з 01.07.2015 року по 24.07.2015 року;
- зобов`язати Головне правління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.01.2025 року про призначення пенсії за ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідно до вимог ч. 5 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» та призначити ОСОБА_1 пенсію за ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідно до вимог ч. 5 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» з 07.12.2024 року.
В обґрунтування позовних вимог позивачем зазначено, що спірне рішення є протиправним, а незарахування періодів роботи до страхового стажу є безпідставним. Позивач наголошує, що набуття ним трудового стажу в російській федерації відбулося в період чинності Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року для України, то вихід України з даної Угоди 19.06.2023 року не може мати негативні наслідки на моє законне право щодо питання призначення пенсії, у тому числі й врахування заробітку для її призначення.
Рішенням Запорізького окружного адміністративного суду від 20 січня 2025 року адміністративний позов задоволено частково. Визнано протиправним та скасовано рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області від 29.01.2025 року №046050023480 про відмову в призначенні пенсії за віком ОСОБА_1 за ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування»; Визнано протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області щодо незарахуваня ОСОБА_1 до страхового стажу періодів роботи в російській федерації з 07.02.2002 року по 22.07.2002 року, з 01.08.2002 року по 29.11.2004 року, з 20.01.2005 року по 07.07.2008 року, з 08.07.2008 року по 25.06.2009 року, з 14.08.2009 року по 24.06.2010 року, з 11.09.2010 року по 23.06.2011 року, з 20.08.2011 року по 08.06.2012 року, з 21.09.2012 року по 07.12.2012 року, з 11.12.2012 року по 07.06.2013 року, з 16.12.2013 року по 13.09.2014 року, з 01.07.2015 року по 24.07.2015 року; Зообов`язано Головне правління Пенсійного фонду України в Донецькій області зарахувати ОСОБА_1 до страхового стажу періоди роботи в російській федерації з 07.02.2002 року по 22.07.2002 року, з 01.08.2002 року по 29.11.2004 року, з 20.01.2005 року по 07.07.2008 року, з 08.07.2008 року по 25.06.2009 року, з 14.08.2009 року по 24.06.2010 року, з 11.09.2010 року по 23.06.2011 року, з 20.08.2011 року по 08.06.2012 року, з 21.09.2012 року по 07.12.2012 року, з 11.12.2012 року по 07.06.2013 року, з 16.12.2013 року по 13.09.2014 року, з 01.07.2015 року по 24.07.2015 року; Зобов`язано Головне правління Пенсійного фонду України в Донецькій області повторно розглянути заяву ОСОБА_1 від 22.01.2025 року про призначення пенсії за ч. 1 ст. 26 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» відповідно до вимог ч. 5 ст. 45 Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування». В іншій частині позовних вимог – відмовлено.
Не погодившись з рішенням суду першої інстанції, відповідачі подали апеляційні скарги, кожен окремо, в яких, посилаючись на невідповідність висновків суду обставинам справи, порушення норм матеріального та процесуального права, просять рішення суду першої інстанції скасувати та відмовити в задоволенні позову в повному обсязі.
Дана адміністративна справа розглянута апеляційним судом відповідно до ст.311 Кодексу адміністративного судочинства України в порядку письмового провадження.
Відповідно до ч.1 ст.308 КАС України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними у ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Визначаючи межі апеляційного перегляду справи, суд апеляційної інстанції виходить з того, що рішення суду першої інстанції оскаржено відповідачами в частині задоволених позовних вимог, у зв`язку з чим судом апеляційної інстанції надається оцінка рішенню суду на предмет його законності та обґрунтованості саме в цій частині.
Рішення суду в частині незадоволених позовних вимог не оскаржується, тому судом апеляційної інстанції в цій частині рішення суду першої інстанції не перевіряється.
Перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду в межах доводів апеляційної скарги, дослідивши матеріали справи, суд апеляційної інстанції вважає, що апеляційні скарги не підлягає задоволенню, з огляду на таке.
Як встановлено судом, підтверджено матеріалам справи, 22.01.2025 року позивач звернувся до Головного управління Пенсійного фонду України в Дніпропетровській області із заявою про призначення пенсії за віком.
29.01.2025 року рішенням Головного управління Пенсійного фонду України в Донецькій області № 046050023480 позивач відмовлено у призначенні пенсії за віком у зв`язку з відсутністю необхідного страхового стажу. За результатами розгляду документів, доданих до заяви: - до страхового стажу не зараховано згідно трудової книжки НОМЕР_1 від 21.07.1983 періоди роботи з 07.02.2002 року по 22.07.2002 року, з 01.08.2002 року по 29.11.2004 року, з 20.01.2005 року по 07.07.2008 року, з 08.07.2008 року по 25.06.2009 року, з 14.08.2009 року по 24.06.2010 року, з 11.09.2010 року по 23.06.2011 року, з 20.08.2011 року по 08.06.2012 року, з 21.09.2012 року по 07.12.2012 року, з 11.12.2012 року по 07.06.2013 року, з 16.12.2013 року по 13.06.2014, з 01.07.2015 року по 24.07.2015 року, оскільки підприємства знаходяться на території російської федерації та з 01.01.2023 року російська федерації припинила участь в Угоді про гарантії прав громадян держав – учасниць Співдружності Незалежних держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 року,
Вважаючи спірне рішення протиправним, позивач звернувся до суду з цим позовом.
Переглядаючи рішення суду в межах доводів апеляційних скарг, суд апеляційної інстанції виходить із такого.
Принципи, засади і механізми функціонування системи загальнообов`язкового державного пенсійного страхування, призначення, перерахунку і виплати пенсій, надання соціальних послуг визначає Закон України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» №1058-IV від 09.07.2003.
Відповідно до ч. 1 ст. 24 Закону України від 09.07.2003 №1058-IV «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування» страховий стаж період (строк), протягом якого особа підлягає загальнообов`язковому державному пенсійному страхуванню та за який щомісяця сплачені страхові внески в сумі не меншій, ніж мінімальний страховий внесок.
За правилами ч.2 ст.24 Закону №1058-IV страховий стаж обчислюється територіальними органами Пенсійного фонду відповідно до вимог цього Закону за даними, що містяться в системі персоніфікованого обліку, а за періоди до впровадження системи персоніфікованого обліку - на підставі документів та в порядку, визначеному законодавством, що діяло до набрання чинності цим Законом.
Частиною 4 статті 24 Закону №1058-IV передбачено, що періоди трудової діяльності та інші періоди, що враховувалися до стажу роботи для призначення пенсії до набрання чинності цим Законом, зараховуються до страхового стажу в порядку і на умовах, передбачених законодавством, що діяло раніше, крім випадків, передбачених цим Законом.
Відповідно до статті 62 Закону №1788-XII «Про пенсійне забезпечення» основним документом, що підтверджує стаж роботи є трудова книжка. Порядок підтвердження наявного трудового стажу при відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній встановлюється Кабінетом Міністрів України.
Згідно з п.2.1 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, до заяви про призначення пенсії за віком документи, зокрема: документи про стаж, що визначені Порядком підтвердження наявного стажу роботи для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 12 серпня 1993 року № 637 (далі - Порядок підтвердження наявного стажу роботи). За періоди роботи після впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного пенсійного страхування (далі - персоніфікований облік) орган, що призначає пенсію, додає індивідуальні відомості про застраховану особу з реєстру застрахованих осіб за формою згідно з додатком 4 до Положення про реєстр застрахованих осіб Державного реєстру загальнообов`язкового державного соціального страхування, затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 18 червня 2014 року № 10-1, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 08 липня 2014 року за № 785/25562 (у редакції постанови правління Пенсійного фонду України від 27 березня 2018 року № 8-1) (далі - Положення), а у разі необхідності - за формою згідно з додатком 3 до Положення (далі - індивідуальні відомості про застраховану особу).
Постановою Кабінету Міністрів України №637 від 12 серпня 1993 року затверджено Порядок підтвердження наявного трудового стажу для призначення пенсій за відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній.
Пунктом 1 Порядку №637 в редакції, що діяла на час виникнення спірних правовідносин, встановлено, що основним документом, що підтверджує стаж роботи за період до впровадження персоніфікованого обліку у системі загальнообов`язкового державного соціального страхування, є трудова книжка.
За відсутності трудової книжки або відповідних записів у ній стаж роботи встановлюється на підставі інших документів, виданих за місцем роботи, служби, навчання, а також архівними установами.
Таким чином, трудова книжка є основним документом, що підтверджує стаж роботи, і лише у разі відсутності в ній відповідних записів та наявності неточностей про періоди роботи, особа, що звертається за призначенням пенсії, на підтвердження стажу роботи, повинна надати інші документи.
Суд першої інстанції, частково задовольняючи позовні вимоги, надав належну оцінку таким доводам і дійшов висновку про помилковість доводів пенсійних органів, з чим погоджується і суд апеляційної інстанції.
Відповідно до ч.1, 2 ст.4 Закону № 1058-IV законодавство про пенсійне забезпечення базується на Конституції України, складається в тому числі та із міжнародних договорів з пенсійного забезпечення, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України.
Якщо міжнародним договором України, згода на обов`язковість якого надана Верховною Радою України, встановлено інші норми, ніж ті, що передбачені законодавством України про пенсійне забезпечення, то застосовуються норми міжнародного договору.
За приписами статті 19 Закону України «Про міжнародні договори України» чинні міжнародні договори України, згода на обов`язковість яких надана Верховною Радою України, є частиною національного законодавства і застосовуються у порядку, передбаченому для норм національного законодавства. Якщо міжнародним договором України, який набрав чинності в установленому порядку, встановлено інші правила, ніж ті, що передбачені у відповідному акті законодавства України, то застосовуються правила міжнародного договору.
Одним із міжнародних договорів з питань пенсійного забезпечення, який підписала Україна, стала багатостороння Угода про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, зобов`язання за якою взяли, в тому числі Україна та російська федерація.
Метою вказаної Угоди є взаємне визнання і виконання державами-учасницями зобов`язань відносно непрацездатних осіб, які набули право на пенсійне забезпечення на їхній території або на території інших республік за період їх входження в СРСР і реалізують це право на території держав-учасниць Угоди. Держави-учасниці цієї Угоди, визнавши відповідальність за пенсійне забезпечення своїх громадян, взяли на себе зобов`язання щодо захисту їхніх пенсійних прав.
Ця Угода поширюється на всі види пенсійного забезпечення громадян, які встановлені або будуть встановлені законодавством держав - учасниць Угоди (стаття 5 Угоди).
Відповідно до статті 1 Угоди пенсійне забезпечення громадян держав - учасниць цієї Угоди та членів їхніх сімей здійснюється за законодавством держави, на території якої вони проживають.
Статтею 6 Угоди встановлено, що призначення пенсій громадянам держав - учасниць Угоди проводиться за місцем проживання.
Для встановлення права на пенсію, в тому числі пенсію на пільгових умовах і за вислугу років, громадянам держав - учасниць Угоди враховується трудовий стаж, набутий на території будь-якої з цих держав, а також на території колишнього СРСР за час до набуття чинності цією Угодою.
Обрахування пенсій здійснюється із заробітку (доходу) за періоди роботи, які зараховуються до трудового стажу.
Згідно із абзацами 2, 3 статті 6 Угоди між Урядом України і урядом рф «Про трудову діяльність і соціальний захист громадян України і Росії, які працюють за межами кордонів своїх країн» від 14 січня 1993 року, трудовий стаж, включаючи стаж, який обчислюється у пільговому порядку, і стаж роботи за спеціальністю, набутий у зв`язку з трудовою діяльністю на територіях обох Сторін, взаємно визнається Сторонами. Обчислення стажу здійснюється згідно з законодавством Сторони, на території якої відбувалась трудова діяльність. Сторонами визнаються дипломи, свідоцтво, інші документи державного зразка про рівень освіти і кваліфікації, які видані відповідними компетентними органами Сторін, без легалізації.
Частиною другою статті 4 Угоди «Про співробітництво в галузі трудової міграції та соціального захисту трудівників-мігрантів» від 15 квітня 1994 року, підписаної Урядами Азербайджанської Республіки, Республіки Вірменія, республіки Білорусь, Республіки Грузія, Республіки Казахстан, Киргизької Республіки, Республіки Молдова, РФ, Республіки Таджикистан, Туркменістану, Республіки Узбекистан, України, передбачено, що трудовий стаж, зокрема стаж на пільгових підставах і за спеціальністю, взаємно визнається Сторонами.
Отже, обчислення стажу особи здійснюється згідно з законодавством держави, на території якої відбувалась її трудова діяльність. Пільговий стаж, набутий на території однієї з цих держав, визнається іншою державою.
Аналогічна правова позиція викладена Верховним Судом, зокрема у постановах від 14.11.2019 у справі №676/6166/16-а, від 16.04.2020 у справі №555/2250/16-а, від 20.07.2020 у справі № 174/421/17(2-а/174/64/2017) та від 29.03.2023 у справі № 360/4129/20.
Рішенням Економічного Суду Співдружності Незалежних Держав від 26.03.2008 №01-1/2-07 визначено, що норма пункту 3 статті 6 Угоди від 13.03.1992 встановлює правило, згідно з яким розмір пенсії визначається із заробітку (доходу) за періоди роботи, що зараховуються до трудового стажу, і застосовується при первинному призначенні пенсії в державах-учасницях Угоди. Конкретні періоди роботи для визначення середнього заробітку (доходу) при призначенні пенсії передбачаються пенсійним законодавством кожної держави-учасниці цієї Угоди.
Згідно зі ст. 13 Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, кожний її учасник може вийти з неї, направивши відповідне письмове повідомлення депозитарію, тоді дія Угоди стосовно цього учасника припиняється після закінчення шести місяців з дня отримання депозитарієм такого повідомлення.
Пенсійні права громадян держав-учасниць Співдружності, що виникли відповідно до положень цієї Угоди, не втрачають своєї сили і в разі виходу із Угоди держави-учасниці, на території якої вони проживають.
01.12.2022 Верховна Рада України прийняла Закон України № 2783-IX «Про зупинення дії та вихід з Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року», який набрав чинності 23.12.2022 і яким зупинено у відносинах з Російською Федерацією та Республікою Білорусь дію Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах, вчиненої від імені України у м. Мінську 22 січня 1993 року і ратифікованої Законом України від 10 листопада 1994 року № 240/94-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1994 р., № 46, ст. 417), та Протоколу до Конвенції про правову допомогу і правові відносини у цивільних, сімейних та кримінальних справах від 22 січня 1993 року, вчиненого від імені України у м. Москві 28 березня 1997 року і ратифікованого Законом України від 3 березня 1998 року № 140/98-ВР (Відомості Верховної Ради України, 1998 р., № 26, ст. 162).
29.11.2022 Кабінет Міністрів України прийняв постанову №1328 «Про вихід з Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення», яка набрала чинності 02.12.2022 і якою постановлено вийти з Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення, вчиненої 13 березня 1992 р. у м. Москві.
З приводу застосування вказаної Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності суд апеляційної інстанції зазначає таке.
Оскільки відповідно до статті 58 Конституції України Закони та інші нормативно-правові акти не мають зворотної дії в часі, крім випадків, коли вони пом`якшують або скасовують відповідальність особи, положення Закону № 2783-IX підлягають застосуванню щодо правовідносин, які виникли після набрання ним чинності, тобто з 23.12.2022, а положення постанови Кабінету Міністрів України №1328 - з 02.12.2022.
Отже, до набрання чинності постановою Кабінету Міністрів України № 1328 від 29.11.2022 Україна, як держава учасниця Угоди про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних держав в галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992, виконує зобов`язання, взяті згідно цієї Угоди від 13.03.1992, а тому припинення російською федерацією з 01.01.2023 участі в Угоді про гарантії прав громадян держав-учасниць Співдружності Незалежних Держав у галузі пенсійного забезпечення від 13.03.1992 не впливає на право позивача на зарахування періодів його роботи до страхового стажу, що мали місце в період дії вказаної Угоди.
Виходячи з наведеного правового регулювання, суд апеляційної скарги вказує на помилкове посилання пенсійного орану у спірних правовідносинах на припинення дії Угоди про гарантії прав громадян держав - учасниць Співдружності Незалежних Держав в галузі пенсійного забезпечення від 13 березня 1992 року, оскільки вказані обставини не стосуються періодів роботи позивача під час дії вказаної Угоди, в даному випадку 07.02.2002 року по 22.07.2002 року, з 01.08.2002 року по 29.11.2004 року, з 20.01.2005 року по 07.07.2008 року, з 08.07.2008 року по 25.06.2009 року, з 14.08.2009 року по 24.06.2010 року, з 11.09.2010 року по 23.06.2011 року, з 20.08.2011 року по 08.06.2012 року, з 21.09.2012 року по 07.12.2012 року, з 11.12.2012 року по 07.06.2013 року, з 16.12.2013 року по 13.09.2014 року, з 01.07.2015 року по 24.07.2015 року.
Відтак, суд апеляційної інстанції погоджується з судом першої інстанції, що пенсійним органом неправомірно відмовлено у зарахуванні до страхового стажу позивачки вказаний період роботи, а отже спірне рішення відповідачів про відмову позивачці в призначенні пенсії за віком є протиправними та підлягають скасуванню.
Доводи апеляційних скарг висновків суду першої інстанції не спростовують.
Передбачені ст. 317 КАС України підстави для скасування рішення суду першої інстанції та ухвалення нового рішення відсутні.
Керуючись ст.ст. 311, 315, 316, 321, 322 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, -

УХВАЛИВ:

Апеляційні скарги Головного управління Пенсійного Фонду України в Донецькій області - залишити без задоволення.
Рішення Дніпропетровського окружного адміністративного суду від 19.09.2025 в адміністративній справі №160/6071/25 залишити без змін.
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили відповідно до ст.325 КАС України, може бути оскаржена до касаційного суду у випадках та строки, встановлені ст.ст.328, 329 Кодексу адміністративного судочинства України.

Головуючий - суддя С.В. Сафронова 

суддя Д.В. Чепурнов 

суддя А.О. Коршун