П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

03 березня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 556/2230/25
Провадження № 22-ц/4815/243/26

Головуючий у Володимирецькому районному суді 
Рівненської області: суддя Котик Л.О.
Рішення суду першої інстанції ухвалено 
03 жовтня 2025 року в селищі Володимирець 
Вараського району Рівненської області
без фіксування судового засідання за допомогою 
звукозаписувального технічного засобу

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючий: Хилевич С.В.
судді: Боймиструк С.В., Ковальчук Н.М.,
розглянувши у порядку письмового провадження апеляційну скаргу ОСОБА_1 на рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 03 жовтня 2025 року у цивільній справі за позовом Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Кредит Фінанс" до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за кредитним договором,
в с т а н о в и в:
У липні 2025 року в суд звернулося Товариство з обмеженою відповідальністю "Укр Кредит Фінанс" (далі – ТОВ "Укр Кредит Фінанс") з позовом до ОСОБА_1 про стягнення заборгованості за договором про відкриття кредитної лінії № 1261-9413 від 27 серпня 2023 року в розмірі 90 000 гривень.
Мотивуючи свої вимоги, ТОВ "Укр Кредит Фінанс" вказувалося про те, що відповідно до умов кредитного договору відповідач отримав в кредит 18 000 гривень строком на 300 днів, з базовим періодом 21 день; зі сплатою відсотків за користування кредитом в розмірі 2,50 % за зниженою відсотковою ставкою, а також в розмірах по 3% за стандартною процентною ставкою за кожен день користування кредитними коштами. При цьому обумовивши, що базовий період - це проміжки часу впродовж строку дії договору, в останні дні яких у позичальника настає обов`язок сплати відсотків за користування кредитом. Кількість днів у базовому періоді вказана у договорі і визначена сторонами на підставі пропозиції кредитодавця, сформованої із урахуванням побажань позичальника, наданих в процесі звернення щодо отримання кредиту через веб-сайт кредитодавця.
Кредитний договір укладено в електронній формі шляхом подання позичальником заяви на отримання кредиту і виконання інших відповідних дій, що відповідало вимогам Закону України "Про споживче кредитування", Закону України "Про електронну комерцію" та ст.ст. ст.207, 208, 639 1047, 1055 ЦК України. 
Згодом, додатковою угодою №1 від 28 серпня 2023 року, до договору про відкриття кредитної лінії №1261-9413 від 27 серпня 2023 року кредитодавець та позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 2 000 гривень.
Кредитодавець виконав свої зобов`язання, але ОСОБА_1 не повернув суму кредиту, чим порушив умови договору і внаслідок цього утворилася заборгованість, яка станом на 04 червня 2025 року становила 197 850 гривень, з яких: прострочена заборгованість за кредитом – 20 000 гривень; прострочена заборгованість за нарахованими процентами – 177 850 гривень. Однак ТОВ "Укр Кредит Фінанс" прийняв рішення про застосування до позичальника програми лояльності і списав частково заборгованість за процентами у загальній сумі 107 850 гривень, а, отже, заявлена до стягнення заборгованість складалася з: 20 000 гривень – за тілом кредиту; 70 000 гривень – за нарахованими процентами.
Рішенням Володимирецького районного суду Рівненської області від 03 жовтня 2025 року позов задоволено частково.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Укр Кредит Фінанс" загальну суму заборгованості за кредитним договором №1261-9413 від 27 серпня 2023 року в розмірі 90 000 гривень, яка складалася з: простроченої заборгованості за кредитом — 20 000 гривень; простроченої заборгованості за нарахованими процентами — 70 000 гривень.
Стягнуто з ОСОБА_1 на користь ТОВ "Укр Кредит Фінанс" 2 422,40 гривні судового збору.
Суд першої інстанції при ухваленні свого рішення виходив із того, що кредитний договір був укладений у спосіб, передбачений чинним законодавством, з дотриманням вимог щодо його укладення із зазначенням умов, які не порушували вимоги Закон України "Про захист прав споживачів". Позивач свої зобов`язання за договором виконав у повному обсязі, надавши кредит у розмірі, встановленому в договорі, а заявлені вимоги обґрунтував належними доказами. Між тим, відповідач свої зобов`язання за договором не виконав і в ході розгляду справи цього не спростував та власного розрахунку заборгованості не надав.
На рішення суду ОСОБА_1 подано апеляційну скаргу, де покликався на його незаконність та необґрунтованість, які полягали в недоведеності встановлених судом обставин, неповному з`ясуванні обставини справи, порушенні норм процесуального права і неправильному застосуванні норм матеріального права.
Обґрунтовуючи апеляційну скаргу, зазначалося на неправомірність розрахунку кредитора, який застосував ставку 2,5% на день для перших 21 днів та підвищену ставку в 3,0% на день для наступних 279 днів. На переконання заявника, наявність двох різних ставок протягом дії договору є ознакою змінюваної відсоткової ставки, застосування якої можливе лише за певних умов, які суд не перевірив. Так, для її застосування необхідна наявність письмового повідомлення позичальника згідно зі ст. 11 Закону України "Про споживче кредитування". Цією нормою закону встановлено, що якщо договором передбачена змінювана відсоткова ставка, кредитодавець зобов`язаний письмово повідомити споживача про зміну ставки та надати новий графік платежів не пізніше ніж за 15 календарних днів до початку її застосування. 
Оскільки позивач не надав доказів такого повідомлення, він не мав права нараховувати відсотки за підвищеною ставкою в розмірі 3,0% на день, а міг використовувати лише ту ставку, що діяла до підвищення. Крім того, внесені 24 грудня 2023 року зміни до Закону України "Про споживче кредитування" тимчасово обмежили максимальний розмір денної процентної ставки, а саме не більше 2,5% протягом перших 120 днів та 1,5% протягом наступних 120 днів. 
Отже, нарахування позивачем відсотків за ставкою 3,0% у період з 24 грудня 2023 року по 21 червня 2024 року є порушенням імперативної норми права і перевищує максимально допустимий розмір. Тобто закон забороняв кредитодавцю свавільно та в односторонньому порядку застосовувати підвищені відсоткові ставки без дотримання процедури інформування та встановлених законодавством лімітів. Тому обґрунтованим є стягнення заборгованості за тілом кредиту в розмірі 18 000 гривень та відсотків, які були нараховані за перший 21 день користування кредитом у розмірі 9 450 гривень.
З наведених підстав просить змінити оскаржуване рішення в частині стягнутої суми заборгованості з 90 000 гривень на 27 450 гривень, з яких 18 000 гривень складають борг за тілом кредиту та 9450 гривень за відсотками.
У поданому відзиві позивач просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, а рішення суду першої інстанції – без змін як законне і обґрунтоване. Стверджував про те, що усі істотні умови, на підставі яких нараховано заборгованість, було погоджено сторонами, відповідач з ними попередньо ознайомлювався, а згодом підтвердив згоду електронним підписом. 
Крім того, його обізнаність також підтверджується попереднім успішним користуванням кредитами позивача. Щодо строку кредитування, то лише базовий період становив 21 день, а загальний строк кредитування - 300 днів і вони чітко розмежовані договором. Процентні ставки були правомірними, адже договір укладено до набрання чинності законодавчих обмежень. Отже, розрахунок заборгованості є детальним, відповідає умовам договору та не спростований ОСОБА_1 .
Заслухавши суддю-доповідача, перевіривши матеріали справи і доводи заявника, колегія суддів дійшла висновку про часткове задоволення апеляційної скарги.
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 207 ЦК України правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо його зміст зафіксований в одному або кількох документах (у т.ч. електронних), у листах, телеграмах, якими обмінялися сторони.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо воля сторін виражена за допомогою телетайпного, електронного або іншого технічного засобу зв`язку.
Правочин вважається таким, що вчинений у письмовій формі, якщо він підписаний його стороною (сторонами). Правочин, який вчиняє юридична особа, підписується особами, уповноваженими на це її установчими документами, довіреністю, законом або іншими актами цивільного законодавства.
Одностороння відмова від зобов`язання або одностороння зміна його умов не допускається, якщо інше не встановлено договором або законом (ст. 525 ЦК України).
Відповідно до ст.ст. 526, 530, 610, ч. 1 ст. 612 ЦК України зобов`язання повинні виконуватись належним чином, у встановлений термін, відповідно до умов договору та вимог чинного законодавства. Порушенням зобов`язання є його невиконання або виконання з порушенням умов, визначених змістом зобов`язання (неналежне виконання). Боржник вважається таким, що прострочив, якщо він не приступив до виконання зобов`язання або не виконав його у строк, встановлений договором або законом.
Статтею 599 ЦК України встановлено, що зобов`язання припиняється виконанням, проведеним належним чином.
Згідно із ч.ч. 1, 2 ст. 614 ЦК України особа, яка порушила зобов`язання, несе відповідальність за наявності її вини (умислу або необережності), якщо інше не встановлено договором або законом.
Особа є невинуватою, якщо вона доведе, що вжила всіх залежних від неї заходів щодо належного вкидання зобов`язання.
Відсутність своєї вини доводить особа, яка порушила зобов`язання.
За правилами ст.ст. 626, 628, 638 ЦК України договором є домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав та обов`язків. Зміст договору становлять умови (пункти), визначені на розсуд сторін і погоджені ними, та умови, які є обов`язковими відповідно до актів цивільного законодавства.
Договір є укладеним, якщо сторони в належній формі досягли згоди з усіх істотних умов договору. Істотними умовами договору є умови про предмет договору, умови, що визначені законом як істотні або є необхідними для договорів даного виду, а також усі ті умови, щодо яких за заявою хоча б однієї із сторін має бути досягнуто згоди. Договір укладається шляхом пропозиції однієї сторони укласти договір (оферти) і прийняття пропозиції (акцепту) другою стороною.
Загальні правила щодо форми договору визначено ст. 639 ЦК України, згідно з якою: договір може бути укладений у будь-якій формі, якщо вимоги щодо форми договору не встановлено законом; якщо сторони домовилися укласти договір у певній формі, він вважається укладеним з моменту надання йому цієї форми, навіть якщо законом ця форма для такого виду договорів не вимагалася; якщо сторони домовилися укласти договір за допомогою інформаційно-телекомунікаційних систем, він вважається укладеним у письмовій формі; якщо сторони домовились укласти у письмовій формі договір, щодо якого законом не встановлено письмової форми, такий договір є укладеним з моменту його підписання сторонами; якщо сторони домовилися про нотаріальне посвідчення договору, щодо якого законом не вимагається нотаріального посвідчення, такий договір є укладеним з моменту його нотаріального посвідчення.
Частиною першою ст. 1054, ст.ст. 1055, 10561 ЦК України визначено, що за кредитним договором банк або інша фінансова установа (кредитодавець) зобов`язується надати грошові кошти (кредит) позичальникові у розмірі та на умовах, встановлених договором, а позичальник зобов`язується повернути кредит та сплатити проценти.
Кредитний договір укладається у письмовій формі. Кредитний договір, укладений з недодержанням письмової форми, є нікчемним.
Процентна ставка за кредитом може бути фіксованою або змінюваною. Тип процентної ставки визначається кредитним договором.
Законом України "Про електронну комерцію" № 675-VIII (далі – Закон № 675-VIII) на законодавчому рівні встановлено порядок укладення договорів в мережі, спрощено процедуру підписання договору та надання згоди на обробку персональних даних.
У статті 3 Закону № 675-VIII визначено, що електронний договір - це домовленість двох або більше сторін, спрямована на встановлення, зміну або припинення цивільних прав і обов`язків та оформлена в електронній формі.
Частиною третьою ст. 5 Закону № 675-VIII установлено, що правочин не може бути визнано недійсним у зв`язку з його вчиненням в електронній формі, якщо інше не передбачено законом.
Відповідно до ст.ст. 11, 12 Закону № 675-VIII електронний договір укладається шляхом пропозиції його укласти (оферти) однією стороною та її прийняття (акцепту) другою стороною.
Пропозиція укласти електронний договір (оферта) може бути зроблена шляхом надсилання комерційного електронного повідомлення, розміщення пропозиції (оферти) у мережі Інтернет або інших інформаційно-телекомунікаційних системах (частина 4 статті 11 Закону № 675-VIII).
Відповідь особи, якій адресована пропозиція укласти електронний договір, про її прийняття (акцепт) може бути надана шляхом: надсилання електронного повідомлення особі, яка зробила пропозицію укласти електронний договір, підписаного в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; заповнення формуляра заяви (форми) про прийняття такої пропозиції в електронній формі, що підписується в порядку, передбаченому ст. 12 цього Закону; вчинення дій, що вважаються прийняттям пропозиції укласти електронний договір, якщо зміст таких дій чітко роз`яснено в інформаційній системі, в якій розміщено таку пропозицію, і ці роз`яснення логічно пов`язані з нею. (ч. 6 ст. 11 Закону № 675-VIII).
Електронний договір, укладений шляхом обміну електронними повідомленнями, підписаний у порядку, визначеному ст. 12 цього Закону, вважається таким, що за правовими наслідками прирівнюється до договору, укладеного у письмовій формі (ч. 12 ст. 11 Закону № 675-VIII).
Якщо відповідно до акта цивільного законодавства або за домовленістю сторін електронний правочин має бути підписаний сторонами, моментом його підписання є використання: електронного підпису або електронного цифрового підпису відповідно до Закону України "Про електронний цифровий підпис", за умови використання засобу електронного цифрового підпису усіма сторонами електронного правочину; електронного підпису одноразовим ідентифікатором, визначеним цим Законом; аналога власноручного підпису (факсимільного відтворення підпису за допомогою засобів механічного або іншого копіювання, іншого аналога власноручного підпису) за письмовою згодою сторін, у якій мають міститися зразки відповідних аналогів власноручних підписів.
З матеріалів справи вбачається, що 27 серпня 2023 року між ТОВ "Укр Кредит Фінанс" та ОСОБА_1 за допомогою веб-сайту (https://creditkasa.ua), який є сукупністю інформаційних та телекомунікаційних систем, у рамках якої реалізуються технології обробки інформації з використанням технічних і програмних засобів і які у процесі обробки інформації діяли як єдине ціле, було укладено електронний договір про відкриття кредитної лінії №1261-9413, який разом із правилами відкриття кредитної лінії (надання споживчих кредитів) складав єдиний договір, в якому визначалися всі істотні умови та з яким позичальник був попередньо ознайомлений.
Відповідно до електронного договору ОСОБА_1 отримав кредит у розмірі 18 000 гривень; строк кредитування — 300 днів; базовий період — 21 день; знижена відсоткова ставка — 2,5 % на день; стандартна відсоткова ставка — 3,00 % на день.
Факт виникнення спірних правовідносин та отримання кредитних коштів відповідачем не заперечується. 
Проте суд не звернув уваги на те, що додатковою угодою №1 від 28 серпня 2023 року до договору про відкриття кредитної лінії №1261-9413 кредитодавець та позичальник домовились про надання додаткових коштів у кредит у сумі 2 000 гривень. В цьому правочині вказувалося про те, що контрагенти підтверджують суму кредиту, яка була надана та неповернута в розмірі 18 000 гривень, суму нарахованих та несплачених процентів за користування кредитом в розмірі 900 гривень. Обумовлено і те, що після укладення цієї додаткової угоди та надання додаткових грошових коштів у кредит будуть змінені умови кредитування. У зв`язку із зазначеними обставинами сума неповернутого кредиту становила 20 000, кількість днів користування – 299 календарних днів, орієнтовна реальна річна процентна ставка – 668 875 процентів, орієнтовна загальна вартість наданого кредиту - 199 940 гривень.
Пред`являючи позов, ТОВ "Укр Кредит Фінанси" зважало на те, що станом на 04 червня 2025 року заборгованість становила 197 850 гривень, а саме: прострочена заборгованість за кредитом — 20 000 гривень; прострочена заборгованість за нарахованими процентами — 177 850 гривень. Водночас кредитодавцем було прийнято рішення про можливість застосування до позичальника програми лояльності, а саме часткового списання заборгованості в загальній сумі 107 850 гривень.
Між тим, переглядаючи оскаржуване рішення, апеляційний суд застосовує висновок Верховного Суду, викладений в постанові від 12 лютого 2025 року у справі № 679/1103/23 за подібних правовідносин з цим же позивачем - ТОВ "Укр Кредит Фінанс", але до іншого боржника, де зазначено таке.
Відповідно до п. 5 ч.3 ст. 18 Закону України "Про захист прав споживачів" несправедливими є, зокрема, умови договору про встановлення вимоги щодо сплати споживачем непропорційно великої суми компенсації (понад п`ятдесят відсотків вартості продукції) у разі невиконання ним зобов`язань за договором.
Під час стягнення заявленої позивачем заборгованості необхідно керуватись чітко обумовленими між контрагентами кредитного договору умовами, а не іншими умовами, які дають змогу кредитодавцю вийти за межі узгодженого строку та нарахувати непропорційно велику суму компенсації, оскільки така непропорційно велика сума компенсації не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Отже, вимога про нарахування та сплату відсотків, які є явно завищеними, не відповідає передбаченим у ч.3 ст. 509, ч.ч. 1, 2 ст. 627 ЦК України засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Наявність у кредитора можливості стягувати із споживача надмірні грошові суми відсотків спотворює їх дійсне правове призначення, оскільки із засобу розумного стимулювання боржника виконувати основне грошове зобов`язання проценти перетворюється на несправедливо непомірний тягар для споживача та джерело отримання невиправданих додаткових прибутків кредитором.
Позивач як фінансова установа, скориставшись необізнаністю позичальника, діючи із порушенням звичаїв ділового обороту та порушуючи при цьому норми і вимоги чинного законодавства, спонукав у такий спосіб позичальника на укладення договору позики на вкрай невигідних для нього умовах, які відповідач не міг оцінити належно.
Необхідно зазначити, що з огляду на приписи частини четвертої статті 42 Конституції України участь у договорі споживача як слабкої сторони, яка підлягає особливому правовому захисту у відповідних правовідносинах, звужує дію принципу рівності учасників цивільно-правових відносин та свободи договору, зокрема у договорах про надання споживчого кредиту щодо сплати споживачем непропорційно великих відсотків за прострочення повернення кредиту.
Наведене узгоджується із положеннями Резолюції Генеральної Асамблеї ООН від 09 квітня 1985 року № 39/248 "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів", в якій зазначено, що, визнаючи, що споживачі нерідко перебувають у нерівному становищі з точки зору економічних умов, рівня освіти та купівельної спроможності, принципи захисту інтересів споживачів мають, зокрема, за мету сприяти країнам у боротьбі зі шкідливою діловою практикою усіх підприємств на національному та міжнародному рівнях, яка негативно позначається на споживачах.
Пунктами 1, 2 Резолюції Генеральної Асамблеї ООН "Керівні принципи для захисту інтересів споживачів" від 09 квітня 1985 року № 39/248, Хартією захисту споживачів, схваленою Резолюцією Консультативної ради Європи від 17 травня 1973 року № 543, Директивою 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 11 травня 2005 року (пункти 9, 13, 14 преамбули), Директивою 2008/48/ЄС Європейського Парламенту та Ради від 23 квітня 2008 року про кредитні угоди для споживачів передбачається, що надання товарів чи послуг, зокрема у фінансовій галузі, не має здійснюватися за допомогою прямого чи опосередкованого обману споживача, а відповідні права споживачів регламентуються як на доконтрактній стадії, так і на стадії виконання кредитної угоди.
Директива 2005/29/ЄС Європейського Парламенту та Ради Європи від 11 травня 2005 року розділяє комерційну діяльність, що вводить в оману на дію і бездіяльність та застосовується до правовідносин до і після укладення угоди, фінансові послуги через їх складність та властиві їм серйозні ризики потребують встановлення детальних вимог, включаючи позитивні зобов`язання торговця. Оманливі види торговельної практики утримують споживача від поміркованого і таким чином ефективного вибору.
Межі дії принципу свободи договору визначаються законодавством з урахуванням критеріїв справедливості, добросовісності, пропорційності і розумності. При цьому держава має підтримувати на засадах пропорційності розумний баланс між публічним інтересом ефективного перерозподілу грошових накопичень, комерційними інтересами банків щодо отримання справедливого прибутку від кредитування і правами та охоронюваними законом інтересами споживачів їх кредитних послуг (пункт 3 мотивувальної частини Рішення Конституційного Суду України від 10 листопада 2011 року № 15-рп/2011 у справі про захист прав споживачів кредитних послуг).
У своєму Рішенні від 11 липня 2013 року № 7-рп/2013 Конституційний Суд України дійшов висновку, що умови договору споживчого кредиту, його укладання та виконання повинні підпорядковуватися таким засадам, згідно з якими особа споживача вважається слабкою стороною у договорі та підлягає особливому правовому захисту з урахуванням принципів справедливості, добросовісності і розумності. Виконання державою конституційно-правового обов`язку щодо захисту прав споживачів вимагає від неї спеціального законодавчого врегулювання питань, пов`язаних із забезпеченням дії зазначених принципів у відносинах споживчого кредитування, зокрема, щодо встановлення справедливого розміру неустойки за прострочення виконання грошових зобов`язань позичальниками - фізичними особами.
Колегія суддів касаційного суду зважала на те, що аналогічний правовий висновок міститься у постанові Верховного Суду від 07 жовтня 2020 року у справі № 132/1006/19.
Відповідно до постанови Великої Палати Верховного Суду від 18 березня 2020 року у справі № 902/417/18 якщо відповідальність боржника перед кредитором за неналежне виконання обов`язку щодо своєчасного розрахунку не обмежена жодними межами, а залежить виключно від встановлених договором процентів (штрафу, пені, річних відсотків), то за певних обставин обсяг відповідальності може бути нерозумним з огляду на його непропорційність наслідкам правопорушення.
Також у цій постанові зазначено, що з огляду на наведені мотиви про компенсаційний характер заходів відповідальності у цивільному праві Велика Палата Верховного Суду дійшла висновку, що, керуючись принципами розумності, справедливості та пропорційності, суд за певних умов може зменшити загальний розмір як неустойки, штрафу, так і процентів річних, як відповідальності за прострочення грошового зобов`язання.
В справі, що переглядалася Верховним Судом, суд першої інстанції задовольнив позовні вимоги повністю, а суд апеляційної інстанції залишив відповідне рішення без змін.
Скасовуючи постанову Хмельницького апеляційного суду від 30 листопада 2023 року та направляючи на новий розгляд до суду апеляційної інстанції справу, Верховний Суд зауважив, що під час розгляду справи суд апеляційної інстанції не спростував доводів позичальника щодо несправедливих умов нарахування розміру відсотків за несвоєчасно виконане зобов`язання за кожен день прострочення, зазначивши лише про те, що позичальник із позовом про визнання недійсним договору про відкриття кредитної лінії не звертався. При цьому звернув увагу й на те, що відсутність такого позову не є перешкодою для врахування інтересів відповідача у цій справі з метою дотримання вимог щодо всебічності, повноти й об`єктивності з`ясування обставин справи та оцінки доказів. З огляду на викладене доводи касаційної скарги щодо недослідження судами розрахунку суми боргу та невстановлення його реального розміру з урахуванням засад справедливості, добросовісності та розумності були частково обґрунтованими та підтвердилися під час перегляду справи у Верховному Суді.
Крім того, як правильно на це покликається заявник, відповідно до п. 5 розділу I Закону України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" доповнено ст. 8 Закону України "Про споживче кредитування" частиною п`ятою , згідно з якою максимальний розмір денної процентної ставки, розрахованої відповідно до частини четвертої цієї статті, не може перевищувати 1 %.
Закон України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" набрав чинності 24 грудня 2023 року. 
Цим Законом розділ IV "Прикінцеві та перехідні положення" Закону України "Про споживче кредитування" доповнено пунктом 17, згідно з яким тимчасово протягом 240 днів з дня набрання чинності Законом України "Про внесення змін до деяких законів України щодо удосконалення державного регулювання ринків фінансових послуг" установлено, що максимальний розмір денної процентної ставки не може перевищувати: протягом перших 120 днів - 2,5 %; протягом наступних 120 днів - 1,5 %.
Оскільки Закон набрав чинності 24 грудня 2023 року, а 2024 рік був високосним (у лютому 29 днів), вказані періоди розподіляються так: перший період за максимальною денною ставкою 2,5% з 24 грудня 2023 року по 21 квітня 2024 року (включно); другий період за максимальною ставкою 1,5 % з 22 квітня 2024 року по 19 серпня 2024 року (включно). З 20 серпня 2024 року почала діяти базова ставка не більше 1 % на день.
Між тим, суд попередньої інстанції наведеного не врахував і стягнув заборгованість за розрахунком кредитора, який був проведений з порушенням законодавства про споживче кредитування, тоді як такі нарахування є неправомірними.
Натомість при стягненні заявленої позивачем заборгованості необхідно ґрунтуватися на чітко обумовлених між контрагентами кредитного договору умовах, які містяться на його першій сторінці та якими визначено ціну кредиту в розмірі 27 450 гривень, з яких нараховані проценти саме за користування кредитом складають 9450 гривень, а не завуальованими, двозначними, понадміру великими за обсягом (понад 30 сторінок кредитного договору, правил відкриття кредитної лінії, паспорта споживчого кредиту, таблиці обчислення вартості та графіку платежів) умовами, які дозволяють кредитодавцю нарахувати непропорційно великі суми грошових коштів за користування кредитом.
Це не відповідає засадам справедливості, добросовісності, розумності як складовим елементам загального конституційного принципу верховенства права.
Одними із основоположних принципів цивільного судочинства є справедливість, добросовісність та розумність, що передбачено у п. 6 ч.1 ст. 3 ЦК України. Тобто дії учасників цивільних правовідносин мають відповідати певному стандарту поведінки та характеризуватися чесністю, відкритістю та повагою до інтересів іншої сторони чи сторін договору.
Також колегія суддів зважає й на висновки Великої Палати Верховного Суду в постанові від 05 квітня 2023 року у справі №910/4518/16, згідно з якими надання кредитору можливості одночасного стягнення як процентів за користування кредитом, так і процентів як міри відповідальності, може призводити до незацікавленості кредитора як у вчиненні активних дій щодо повернення боргу, так і у якнайшвидшому виконанні боржником зобов`язань за кредитним договором, оскільки після спливу строку кредитування грошове зобов`язання боржника перед кредитором зростає навіть швидше, ніж зростало протягом строку кредитування. Тобто фактично кредитор продовжує строк кредитування на власний розсуд на ще вигідніших для себе умовах, маючи при цьому можливість в будь-який момент вчинити дії, спрямовані на стягнення боргу з боржника. Отже, можливість нарахування процентів поза межами строку кредитування та розмір таких процентів залежать від підстави їх нарахування згідно з ч. 2 ст. 625 ЦК України. У подібних спорах судам необхідно здійснити тлумачення умов відповідних договорів та дійти висновку, чи мали на увазі сторони встановити нарахування процентів як міри відповідальності у певному розмірі за період після закінчення строку кредитування або після пред`явлення вимоги про дострокове погашення кредиту, чи у відповідному розділі договору передбачили тільки проценти за правомірну поведінку позичальника (за "користування кредитом"). У разі сумніву слід застосовувати принцип contra proferentem (лат. verba chartarum fortius accipiuntur contra proferentem, тобто слова договору тлумачаться проти того, хто їх написав).
Відповідно до ч.8 ст.18 Закону України "Про захист прав споживачів" нечіткі або двозначні положення договорів із споживачами тлумачаться на користь споживача.
З огляду на зміст та тлумачення укладених правочинів нарахування заборгованості за процентами поза 21 денним строком кредитування здійснювалась як міра відповідальності за порушення певних умов кредитного договору.
Отже, позов підлягає до часткового задоволення шляхом стягнення на користь кредитора з позичальника 29 450 гривень заборгованості, позаяк тіло кредиту за кредитним договором та додатковою угодою до нього становить 20 000 гривень, а нараховані проценти складають 9450 гривень.
Підставою для прийняття нової постанови - про часткове задоволення позову відповідно до пунктів 3, 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України є невідповідність висновків, викладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, порушення норм процесуального права та неправильне застосування норм матеріального права.
Керуючись ст.ст. 367, 368, 376, 381, 382, 384 ЦПК України, апеляційний суд
п о с т а н о в и в:
Апеляційну скаргу ОСОБА_1 задовольнити частково.
Скасувати рішення Володимирецького районного суду Рівненської області від 03 жовтня 2025 року.
Позов задовольнити частково.
Стягнути з ОСОБА_1 на користь Товариства з обмеженою відповідальністю "Укр Кредит Фінанс" заборгованість за кредитним договором №1261-9413 від 27 серпня 2023 року в розмірі 29 450 (двадцять дев`ять тисяч чотириста п`ятдесят) гривень 00 копійок.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і може бути оскаржена в касаційному порядку безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня проголошення.
Якщо в судовому засіданні було проголошено лише скорочене (вступну та резолютивну частини) судове рішення або якщо розгляд справи (вирішення питання) здійснювався без повідомлення (виклику) учасників справи, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення.
Позивач: Товариство з обмеженою відповідальністю "Укр Кредит Фінанс"; місцезнаходження: бульвар Лесі Українки, 26, офіс 407, м. Київ 0113; код ЄДРПОУ: 38548598.
Відповідач: ОСОБА_1 ; зареєстроване місце проживання: АДРЕСА_1 ; РНОКПП: НОМЕР_1 . 

Головуючий:        С.В. Хилевич

Судді:         С.В. Боймиструк

Н.М. Ковальчук