П О С Т А Н О В А 
І М Е Н Е М У К Р А Ї Н И

19 березня 2026 року 
м. Рівне

Справа № 570/4858/25
Провадження № 22-ц/4815/437/26

Рівненський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:

судді-доповідача – Шимківа С.С., 
суддів: Боймиструка С.В., Ковальчук Н.М.,

розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження без повідомлення учасників справи апеляційну скаргу  ОСОБА_1 на рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 17 листопада 2025 року (ухвалене у складі судді Красовського О.О.) у справі за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про стягнення аліментів,-

в с т а н о в и в:

У вересні 2025 року ОСОБА_1 звернулася до суду із позовом до ОСОБА_2 про стягнення аліментів.
Позовну заяву обґрунтовано тим, що 22 серпня 2020 року вона уклала шлюб із відповідачем у справі, у якому в них народилася донька – ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Разом з тим, відповідач добровільно не бажає надавати допомогу на утримання дитини, в результаті чого вона змушена звернутися до суду із вимогою про стягнення з нього аліментів.
ОСОБА_2 має добрий стан здоров`я, стабільний заробіток та перебуває на військовій службі у складі Збройних Сил України. 
Просила суд задоволити позов про стягнення аліментів з відповідача на її користь на утримання доньки в розмірі 1/3 частини усіх видів доходів щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку.
Рішенням Рівненського районного суду Рівненської області від 17 листопада 2025 року позов  ОСОБА_1  до  ОСОБА_2  про стягнення аліментів - задоволено частково. 
Стягнуто з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 аліменти на утримання дитини – доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , в розмірі 1/8 частини усіх видів заробітку (доходів) щомісячно, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, починаючи з 25.09.2025 р. і до досягнення дитиною повноліття.
Рішення суду в межах стягнення аліментів за один місяць допущено до негайного виконання.
У задоволенні решти заявлених позовних вимог – відмовлено.
Рішення суду обґрунтовано тим, що, виходячи з принципу загальної та однакової відповідальності обох батьків за виховання і розвиток дітей, суд прийшов до висновку про те, що розмір аліментів, які підлягають стягненню з відповідача на утримання дитини, має становити 1/8 частину всіх видів заробітку (доходу) відповідача щомісячно, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, оскільки, на думку суду, саме такий розмір щомісячного грошового забезпечення дитини з урахуванням грошового забезпечення, яке повинна надавати на утримання дитини її мати, є необхідним та достатнім для забезпечення потреб дитини, її фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку.
Не погоджуючись із рішенням суду, ОСОБА_1 оскаржила його в апеляційному порядку.
У поданій апеляційній скарзі зазначає, що вважає оскаржуване рішення таким, що ухвалене із порушенням норм матеріального та процесуального права.
Ухвалюючи рішення у справі, суд першої інстанції не звернув увагу на те, що довідка про доходи ОСОБА_2 від 10.11.2025 року, видана військовою частиною НОМЕР_1 , відображає доходи відповідача за період з квітня 2025 року по вересень 2025 року, а не його доходи за останні шість місяців.
Як наслідок, рішення було ухвалено без урахування усіх обставин справи, оскільки відповідач, на момент розгляду справи, на військовій службі уже не перебував.
У даній ситуації, суд мав виходити із того, що відповідач є непрацюючим.
Разом з тим, одній із дітей відповідача - ОСОБА_4 ІНФОРМАЦІЯ_3 виповнилося 19 років, тому ОСОБА_2 не може сплачувати аліменти на утримання повнолітньої доньки.
Сам факт навчання ОСОБА_4 в Національному університеті "Львіська політехніка" не є підставою вважати, що дитина перебуває на утриманні відповідача.
ОСОБА_2 не надано суду доказів стягнення з нього аліментів на утримання дитини, яка продовжує навчання.
Також у справі відсутні докази безпосереднього виконання відповідачем рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 22.01.2020 року у справі № 273/2383/19, яким з нього стягнуто аліменти на утримання двох інших неповнолітніх дітей.
Просить скасувати оскаржуване рішення та ухвалити нове, яким позовні вимоги про стягнення аліментів задовольнити повністю.
14 січня 2026 року ОСОБА_2 через свого представника – адвоката Волошина І.В. подано відзив на апеляційну скаргу, у якому зазначає, що судом першої інстанції повно та всебічно досліджено обставини справи, надано належну оцінку доказам, поданими сторонами та правильно застосовано положення ст.ст. 180-183 СК України.
При визначенні розміру аліментів суд врахував матеріальне становище сторін, принцип рівності обов`язків батьків щодо утримання дитини, а також наявність у відповідача інших дітей.
Перевіривши матеріали справи, апеляційний суд приходить до висновку, що апеляційна скарга не підлягає задоволенню, виходячи з наступного.
Судом встановлено, що  ОСОБА_3 народилася ІНФОРМАЦІЯ_4 . Батьками є ОСОБА_2 та ОСОБА_1 . 
На даний час позивачка та відповідач разом не проживають.
Місце проживання дитини зареєстровано за однією адресою із позивачем. 
Відповідач був призваний на військову службу.
Згідно довідки про доходи відповідача від 10.11.2025 року № 6574/ф, за квітень -вересень 2025 року відповідач отримав дохід у розмірі 735 371, 91 грн. 
Тобто, в середньому щомісяця відповідач мав дохід 122 561, 99 грн. 
Від попереднього шлюбу з ОСОБА_5 має трьох дітей: ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_5 (свідоцтво про народження серії НОМЕР_2 , видане відділом реєстрації актів цивільного стану Житомирського міського управління юстиції від 19 серпня 2010 року), ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 (свідоцтва про народження серії НОМЕР_3 , видане міським відділом держаної реєстрації актів цивільного стану Новоград-Волинського міськрайонного управління юстиції Житомирської області від 13 вересня 2011 року), ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_7 (свідоцтва про народження серії НОМЕР_4 , видане Новоград-Волинським відділом державної реєстрації актів цивільного стану Головного територіального управління юстиції у Житомирській області від 28 липня 2017 року).
Згідно рішення Баранівського районного суду Житомирської області від 22.01.2020 у справі №273/2383/19. Згідно такого рішення суду, з відповідача стягнуто на користь бувшої дружини ОСОБА_7 аліменти на утримання трьох дітей, а саме:
- в твердій грошовій суму в розмірі 1 700 грн. 00 коп. на утримання неповнолітньої ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_8 , щомісячно, починаючи з дня звернення до суду 27.12.2019 та до досягнення нею повноліття;
- в твердій грошовій суму в розмірі 2 000 грн. 00 коп. на утримання неповнолітньої ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_9 , щомісячно, починаючи з дня звернення до суду 27.12.2019 та до досягнення нею повноліття;
- в твердій грошовій суму в розмірі 2 000 грн. 00 коп. на утримання неповнолітньої ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_10 , щомісячно, починаючи з дня звернення до суду 27.12.2019 та до досягнення нею повноліття.
ОСОБА_9 є студенткою другого курсу денної форми навчання рівня вищої освіти Національного університету «Львівська політехніка» та закінчує навчання 30 червня 2027 року, згідно довідки Національного університету «Львівська політехніка» №286 від 25 липня 2024 року.
У період з 15 квітня 2022 року по 26 серпня 2025 року відповідач систематично надавав матеріальну допомогу сім`ї, в тому числі й на утримання дитини, здійснюючи грошові перекази на банківський рахунок позивачки. Загальна сума перерахованих коштів за цей період становить 1 814 290,47 грн., що підтверджується банківською випискою з рахунку АТ КБ «ПРИВАТБАНК».
Частково задовольняючи позов, суд першої інстанції, зокрема, виходив із рівності обов`язків батьків щодо утримання дитини.
Апеляційний суд погоджується із такими висновками суду першої інстанції, з огляду на наступне.
Згідно з частиною другою статті 27 Конвенції Організації Об`єднаних Націй про права дитини від 20 листопада 1989 року батьки або інші особи, які виховують дитину, несуть основну відповідальність за забезпечення в межах своїх здібностей і фінансових можливостей умов життя, необхідних для розвитку дитини.
Обов`язок батьків щодо утримання своїх дітей є одним із головних конституційних обов`язків (ч. 2ст. 51 Конституції України) і закріплюється в сімейному законодавстві, зокрема ст. 180 СК України на батьків покладено обов`язок по утриманню дитини до досягнення нею повноліття.
Згідно ст. 141 СК України мати, батько мають рівні права та обов`язки щодо дитини, незалежно від того, чи перебували вони у шлюбі між собою. Розірвання шлюбу між батьками, проживання їх окремо від дитини не впливає на обсяг їхніх прав і не звільняє від обов`язків щодо дитини, крім випадку, передбаченого ч. 5 ст. 157 цього Кодексу.
За змістом вказаних норм закону обов`язок утримувати дитину є рівною мірою обов`язком як матері, так і батька, причому, обов`язком особистим, індивідуальним, а не солідарним.
За нормою ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За домовленістю між батьками дитини той із них, хто проживає окремо від дитини, може брати участь у її утриманні в грошовій і (або) натуральній формі.
За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина (ч. 3ст. 181 СК України).
Згідно ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: стан здоров`я та матеріальне становище дитини; стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; інші обставини, що мають істотне значення.
Аналізуючи наявні у матеріалах справи докази, виходячи із принципу справедливості, добросовісності та розумності, враховуючи обов`язок батьків утримувати своїх дітей, їх вік та стан здоров`я, стан здоров`я та матеріальне становище відповідача,зважаючи на те, що розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини, апеляційний суд вважає, що стягнення аліментів у визначеному судом першої інстанції розмірі є таким, що відповідає потребам дитини відповідного віку, з урахуванням вимог закону та наявних у матеріалах справи доказів.
Доводи апеляційної скарги про звільнення відповідача із військової служби не може бути підставою для збільшення розміру аліментів, оскільки такий факт не свідчить про зростання доходів відповідача, а, навпаки, може впливати на їх зменшення.
Доводи апелянта про відсутність доказів безпосереднього виконання відповідачем рішення суду про стягнення з нього аліментів на утримання дітей: ОСОБА_6 та ОСОБА_3 не заслуговують на увагу та спростовуються матеріалами справи.
Покликання скаржника на відсутність доказів стягнення з відповідача аліментів на утримання дитини, яка досягла 18-річного віку та яка навчається є необґрунтованими, оскільки утримання дитини, яка навчається та не досягла 23-х років є обов`язком батьків, встановленим законом.
Будь-які інші доводи апеляційної скарги не спростовують правильності висновків суду першої інстанції.
Ураховуючи вищевикладене, апеляційний суд приходить до висновку, що судом першої інстанції були правильно, всебічно і повно встановлені обставини справи, характер правовідносин, які виникли між сторонами та застосовано правові норми, які підлягали застосуванню при вирішенні даного спору, в зв`язку із чим рішення підлягає залишенню без змін, як ухвалене з додержанням норм матеріального і процесуального права.
На підставі наведеного та керуючись ст. ст. 141, 180-183 СК України, ст.ст.374,375,381-384, 389 ЦПК України, Рівненський апеляційний суд, -

п о с т а н о в и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_1  залишити без задоволення.
Рішення Рівненського районного суду Рівненської області від 17 листопада 2025 року залишити без змін.
Постанова апеляційного суду набирає законної сили з дня її прийняття і оскарженню в касаційному порядку не підлягає, крім випадків, передбачених п. 2 ч. 3ст. 389 ЦПК України.

Суддя-доповідач        Шимків С.С.
Судді:          Боймиструк С.В.
Ковальчук Н.М.