ЖИТОМИРСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

Р І Ш Е Н Н Я 
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ 

02 квітня 2026 року м. Житомир справа № 240/19157/25
категорія 112010203

Житомирський окружний адміністративний суд у складі судді Шуляк Л.А., розглянувши у письмовому провадженні адміністративну справу за позовом ОСОБА_1 до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області, Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії, 

встановив:

До Житомирського окружного адміністративного суду звернулась ОСОБА_1 із позовом, в якому, з урахуванням уточненого адміністративного позову, просить:
- визнати протиправними дії Головного управління Пенсійного фонду України Житомирській області про відмову у призначенні пенсії за віком як потерпілій від Чорнобильської катастрофи на підставі рішення Головного управління Пенсійного фонду України у Закарпатській області про відмову у призначенні пенсії за віком як потерпілій від Чорнобильської катастрофи від 01.07.2023 року за №063350038269;
- зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України у Житомирській області призначити пенсію за віком як потерпілій від Чорнобильської катастрофи на підставі ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали від Чорнобильської катастрофи" як особі, яка постійно проживала у зоні гарантованого добровільного відселення (3 зони) станом на 1 січня 1993 року більше 3-х років зі зниженням пенсійного віку на чотири роки з 06.06.2023 року на підставі статті 46 Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" та з нарахуванням компенсації втрати частини доходів з дня подачі заяви про призначення мені пенсії за віком, тобто з 23 червня 2025 року.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що позивач є потерпілою особою від Чорнобильської катастрофи 3 категорії та звернулась до органу Пенсійного фонду із заявою про призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку, проте їй було відмовлено, оскільки за наданими документами стаж роботи (проживання) у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 1 січня 1993 становить 02 роки 05 місяці 07 дні, що є недостатнім, на думку відповідача, для призначення пенсії на пільгових умовах.
Ухвалою Житомирського окружного адміністративного суду позовна заява прийнята до розгляду, відкрито провадження в адміністративній справі та призначено справу до розгляду за правилами спрощеного позовного провадження (у письмовому провадженні).
Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області 25.09.2025 подано відзив на адміністративний позов. В обґрунтування якого зазначено, що однією із обов`язкових умов для призначення пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" є постійне проживання чи постійна праця в зоні посиленого радіологічного контролю станом на 1 січня 1993 року не менше 4-х років. Загальний період проживання позивача в зоні посиленого радіологічного контролю становить 2 роки 5 місяців 7 днів, що не дає право на зниження пенсійного віку.
Від Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області у надійшов відзив на адміністративний позов, де зазначено, що при визначенні права на зниження пенсійного віку відповідно Закону України №796 сумування періодів проживання в різних зонах радіоактивного забруднення Законом №796 не передбачено. Згідно наданих документів станом на 01.01.1993 підтверджений період постійного проживання в зоні гарантованого добровільного відселення (3 зона) з 12.11.1988 по 21.01.1994 м. Коростень Житомирської області, в зоні посиленого радіологічного контролю (4 зона) з 26.04.1986 по 02.10.1988 с. Каленське Коростенського району Житомирської області.
Указом Президента України від 24.02.2022 №64/2022, затвердженого Законом України №2102-IX, у зв`язку з військовою агресією Російської Федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану", введено в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року, який наразі триває. 
Враховуючи викладене, суд розглядає справу за наявності безпечних умов для життя та здоров`я учасників процесу, суддів та працівників суду.
Дану справу розглянуто у порядку ст.263 КАС України із складанням судового рішення відповідно до ч.4 ст.243 та ч.5 ст.250 КАС України.
Суд, дослідивши письмові докази на предмет належності, допустимості, достовірності кожного доказу окремо, а також достатності та взаємозв`язку доказів у їхній сукупності, встановив такі обставини.
23.06.2025 позивач звернулась із заявою про призначення пенсії за віком відповідно до ст. 55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", яка опрацьовувалась за принципом єдиної черги завдань та єдиної черги спеціалістів.
За принципом екстериторіальності заява позивача розглянута Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області, яке рішенням від 01.07.2025 № 06350038269 відмовило в призначенні пенсії позивачу, оскільки за наданими документами стаж її роботи (проживання) у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 1 січня 1993 становить 02 роки 05 місяців 07 днів.
Вважаючи вказану відмову протиправною та такою, що порушує її право на призначення пенсії на пільгових умовах, позивач звернулась до суду з даним позовом.
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд враховує наступне.
Приписами частини другої статті 19 Конституції України встановлено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з частиною першою статті 46 Конституції України громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до п.16 Прикінцевих положень Закону України "Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування" від 09.07.2003 №1058-IV (далі - Закон №1058-IV) положення Закону України "Про пенсійне забезпечення" № 1788-XII від 05.11.1991 застосовуються в частині визначення права на пенсію за віком на пільгових умовах і за вислугу років.
Умови призначення пенсії за віком встановлено статтею 26 Закону №1058-IV. Так, починаючи з 1 січня 2018 року право на призначення пенсії за віком після досягнення віку 60 років мають особи за наявності страхового стажу, зокрема з 1 січня 2025 року по 31 грудня 2025 року - не менше 32 років.
Основні положення щодо реалізації конституційного права громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи, на охорону їх життя і здоров`я та створює єдиний порядок визначення категорій зон радіоактивно забруднених територій, умов проживання і трудової діяльності на них, соціального захисту потерпілого населення передбачені Законом України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи" №796-XII від 28.02.1991 (далі - Закон №796-XII).
При цьому, умови надання пенсій за віком особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення визначені ст.55 Закону №796-XII.
Особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні гарантованого добровільного відселення за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 3 років на 3 роки та додатково 1 рік за 2 роки проживання, роботи, але не більше 6 років (абз.4 п.2 ч.1 ст.55 Закону №796-XII).
Особи, які постійно проживали або постійно проживають чи постійно працювали або постійно працюють у зоні посиленого радіологічного контролю за умови, що вони за станом на 1 січня 1993 року прожили або відпрацювали у цій зоні не менше 4 років на 2 роки та додатково 1 рік за 3 роки проживання, роботи, але не більше 5 років (абз.4 п.2 ч.1 ст.55 Закону №796-XII).
При цьому, в примітці до п.2 ч.1 ст.55 Закону №796-XII зазначено, що початкова величина зниження пенсійного віку встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період.
Відповідно до ч.1 ст.55 Закону №796-XII, особам, які працювали або проживали на територіях радіоактивного забруднення, пенсії надаються із зменшенням пенсійного віку, встановленого статтею 26 Закону №1058-IV, за наявності відповідного страхового стажу, зменшеного на кількість років зменшення пенсійного віку, але не менше 15 років страхового стажу.
Пенсійний вік за бажанням особи може бути знижено тільки за однією підставою, передбаченою цією статтею, якщо не обумовлено інше (ч.2 ст.55 Закону №796-XII).
Як видно із матеріалів справи, позивач проживала у зонах радіологічного забруднення:
- у зоні посиленого радіологічного контролю в період з 26.04.1986 року по 02.10.1988 рік (довідка від 18.06.2025 року №107 Виконавчого комітету Коростенської міської ради Житомирської області Каленського старостинського округу);
- у зоні гарантованого добровільного відселення з 12.11.1988 року по 21.01.1994 року (довідка №2319 від 20.06.2023 Виконавчого комітету Коростенської міської ради).
Отже, проживання позивача у зоні посиленого радіологічного контролю станом на 1 січня 1993 року становить 02 роки 05 місяців 07 днів. Надалі, позивач змінила місце проживання у бік погіршення зони радіологічного забруднення - у зону гарантованого добровільного відселення, де проживала 05 років 02 місяці 09 днів.
Позивач вважає, що має право на зниження пенсійного віку на 4 роки як особа, яка постійно проживала у зоні гарантованого добровільного відселення станом на 1 січня 1993 року більше 3-х років. Водночас, суд зауважує, що початкова величина зниження пенсійного віку - 3 роки згідно абз.3 п.2 ч.1 ст.55 Закону №796-XII встановлюється лише особам, які постійно проживали або постійно працювали у зазначених зонах з моменту аварії по 31 липня 1986 року незалежно від часу проживання або роботи в цей період, тоді як позивач з моменту аварії по 31.07.1986 не проживала у зоні гарантованого добровільного відселення. Тому зниження пенсійного віку згідно абз.3 п.2 ч.1 ст.55 Закону №796-XII на 4 роки не застосовується. 
Разом з тим, суд враховує, що Європейський суд з прав людини (далі - ЄСПЛ) у пунктах 52, 56 рішення від 14.10.2010 у справі "Щокін проти України" зазначив, що тлумачення й застосування національного законодавства є прерогативою національних органів. Суд, однак, зобов`язаний переконатися в тому, що спосіб, у який тлумачиться й застосовується національне законодавство, призводить до наслідків, сумісних із принципами Конвенції з погляду тлумачення їх у світлі практики Суду. На думку ЄСПЛ, відсутність у національному законодавстві необхідної чіткості та точності, які передбачали можливість різного тлумачення, порушує вимогу "якості закону", передбачену Конвенцією, і не забезпечує адекватний захист від свавільного втручання публічних органів державної влади в майнові права заявника. Таким чином, у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Положеннями статті 6 КАС України встановлено, що суд при вирішенні справи керується принципом верховенства права, відповідно до якого зокрема людина, її права та свободи визнаються найвищими цінностями та визначають зміст і спрямованість діяльності держави. Суд застосовує принцип верховенства права з урахуванням судової практики ЄСПЛ. Звернення до адміністративного суду для захисту прав і свобод людини і громадянина безпосередньо на підставі Конституції України гарантується.
Велика Палата Верховного Суду у постанові від 06.11.2018 у справі № 812/292/18 зазначила, що норми законодавства, які допускають неоднозначне або множинне тлумачення, завжди трактуються на користь особи.
У постанові від 13.02.2019, що винесена Великою Палатою Верховного Суду у зразковій справі № 822/524/18 із посиланням на положення статей 1, 8, 92 Конституції України, а також на статтю 9 Міжнародного пакту про економічні, соціальні і культурні права зроблено висновок, що у випадку існування неоднозначного або множинного тлумачення прав та обов`язків особи в національному законодавстві, наявність у національному законодавстві правових "прогалин" щодо захисту прав людини та основних свобод, зокрема, у сфері пенсійного забезпечення, органи державної влади зобов`язані застосувати підхід, який був би найбільш сприятливим для особи.
Відповідач вказує, що сумування періодів проживання в різних зонах радіоактивного забруднення Законом №796-XII не передбачено.
Водночас суд вважає, що відсутність норми права, яка б врегульовувала порядок сумування періодів проживання в різних зонах радіоактивного забруднення не може впливати на право позивача щодо отримання пенсії, відповідно до ст.55 Закону України "Про статус і соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", оскільки в іншому випадку це буде свідчити про обрання у спірних правовідносинах найменш сприятливого для позивача підходу при вирішенні питання щодо призначення цього виду пенсії. 
За таких обставин, суд вважає справедливим та найбільш сприятливим для позивача є сумування даних періодів та застосування до позивача пільги, встановленої абз.4 п.2 ч.1 ст.55 Закону №796-XII при призначенні пенсії.
У такому разі, враховуючи, що станом на 31.07.1986 року позивач проживала у зоні посиленого радіологічного контролю, це є підставою для застосування початкової величини - 2 роки та загальний строк проживання у зонах радіологічного забруднення становить більше 7 років, що згідно абз.4 п.2 ч.1 ст.55 Закону №796-XII дає підстави на зниження пенсійного віку додатково на 2 роки. Тобто, позивач має право на зниження пенсійного віку загалом на 4 роки.
Доводи відповідача Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області про те, що інформація про періоди постійного проживання на забрудненій території підлягає сумніву, оскільки позивач з 23.07.1985 по даний час згідно записів трудової книжки від 23.07.1985 НОМЕР_1 працює на постійній основі в м. Житомир, суд до уваги не приймає, оскільки вони не були вказані при прийнятті оспорюваного рішення.
За таких обставин, рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 01.07.2025 року №063350038269 є протиправним та підлягає скасуванню.
Обираючи спосіб захисту порушеного права, суд зазначає наступне.
Згідно із ч. 3 ст. 245 КАС України у разі скасування нормативно-правового або індивідуального акта суд може зобов`язати суб`єкта владних повноважень вчинити необхідні дії з метою відновлення прав, свобод чи інтересів позивача, за захистом яких він звернувся до суду.
Відповідно до ч. 4 ст. 245 КАС України, у випадку, визначеному пунктом 4 частини другої цієї статті, суд може зобов`язати відповідача - суб`єкта владних повноважень прийняти рішення на користь позивача, якщо для його прийняття виконано всі умови, визначені законом, і прийняття такого рішення не передбачає права суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд.
У випадку, якщо прийняття рішення на користь позивача передбачає право суб`єкта владних повноважень діяти на власний розсуд, суд зобов`язує суб`єкта владних повноважень вирішити питання, щодо якого звернувся позивач, з урахуванням його правової оцінки, наданої судом у рішенні.
Як зазначалось, Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області реалізовано свої дискреційні повноваження шляхом прийняття рішення від 01.07.2025 року №063350038269, яке судом визнано протиправним.
В ході розгляду справи встановлено, що на момент звернення до органу Пенсійного фонду України із заявою позивач мала всі передбачені законом підстави для призначення пенсії зі зниженням пенсійного віку, а саме: досягла 58 річного віку, має трудовий стаж понад 40 років, має статус особи, постраждалої від наслідків аварії на ЧАЕС та має право на зниження пенсійного віку на 4 роки згідно абз.4 п.2 ч.1 ст.55 Закону №796-XII.
Відповідно до пункту 4.2 Порядку подання та оформлення документів для призначення (перерахунку) пенсій відповідно до Закону України «Про загальнообов`язкове державне пенсійне страхування», затвердженого постановою правління Пенсійного фонду України від 25.11.2005 №22-1, після реєстрації заяви та сканування копій документів засобами програмного забезпечення за принципом екстериторіальності визначається структурний підрозділ органу, що призначає пенсію, який формує атрибути сканованих документів (із зазначенням часу їх створення), електронну пенсійну справу.
З матеріалів справи встановлено, що розгляд заяви та винесення рішення за заявою позивача здійснювало Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області, яке визначене за принципом екстериторіальності відповідно до п.4.2 Порядку.
Отже, дії зобов`язального характеру щодо призначення позивачу пенсії за віком зі зниженням пенсійного віку має вчинити територіальний орган Пенсійного фонду України, визначений за принципом екстериторіальності, що вирішував питання про призначення пенсії за віком, яким у цьому випадку є відповідач.
Вказаний висновок суду відповідає правовій позиції, викладеній у постановах Верховного Суду від 07.05.2024 у справі №460/38580/22, від 24.05.2024 у справі №460/17257/23.
Відповідно до пункту 1 частини першої статті 45 Закону №1058-IV пенсія призначається з дня звернення за пенсією, крім таких випадків, коли пенсія призначається з більш раннього строку, зокрема, пенсія за віком призначається з дня, що настає за днем досягнення пенсійного віку, якщо звернення за пенсією відбулося не пізніше трьох місяців з дня досягнення особою пенсійного віку.
З урахуванням встановлених обставин справи та норм чинного законодавства, що врегульовують спірні правовідносини, суд дійшов висновку, що належним способом захисту порушеного права є зобов`язання є Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити позивачу пенсію за віком зі зменшенням пенсійного віку відповідно до статті 55 Закону №796-ХІІ з 23.06.2025 року, оскільки заява про призначення пенсії була подана саме 23.06.2025 року. А тому вимога призначення пенсії з 06.06.2023 року не підлягає задоволенню.
Вимоги щодо зобов`язання відповідача здійснити виплату пенсії за минулий час з моменту призначення та нарахування компенсації втрати частини доходів з дня подачі заяви про призначення пенсії за віком не підлягають задоволенню, оскільки є такими, що заявлені передчасно, адже призначення пенсії ще не здійснено.
Захист прав на майбутнє не відповідає завданню та меті адміністративного судочинства, які визначені статтею Кодексу адміністративного судочинства України.
Відповідно до частини 1статті 77 КАС України, кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. 
В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Відповідачем - Головним управлінням Пенсійного фонду України в Закарпатській області не доведено правомірність прийнятого рішення, а тому позовні вимоги підлягають частково задоволенню.
Розподіл судових витрат проводиться судом відповідно до ст.139 КАС України.
Керуючись статтями 6-9, 77, 90, 139, 242-246, 255, 257, 262, 295, 297 Кодексу адміністративного судочинства України, суд, 

вирішив:

Адміністративний позов ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 . РНОКПП/ЄДРПОУ: НОМЕР_2 ) до Головного управління Пенсійного фонду України в Житомирській області (вул. Ольжича, 7,м. Житомир,Житомирський р-н, Житомирська обл.,10003. РНОКПП/ЄДРПОУ: 13559341), Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області (пл. Народна, 4, м. Ужгород, Закарпатська область, Ужгородський район, 88008. РНОКПП/ЄДРПОУ: 20453063) про визнання протиправним та скасування рішення, зобов`язання вчинити дії - задовольнити частково.
Визнати протиправним та скасувати рішення Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області від 01.07.2025 №063350038269 про відмову ОСОБА_1 у призначенні пенсії із зниженням пенсійного віку у відповідності із ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи".
Зобов`язати Головне управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області призначити ОСОБА_1 пенсію із зниженням пенсійного віку у відповідності із ст.55 Закону України "Про статус та соціальний захист громадян, які постраждали внаслідок Чорнобильської катастрофи", починаючи з 23.06.2025.
В решті позову відмовити.
Стягнути за рахунок бюджетних асигнувань Головного управління Пенсійного фонду України в Закарпатській області на користь ОСОБА_1 документально підтверджені судові витрати у сумі 606 (шістсот шість) гривень.
Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано.
Рішення суду може бути оскаржене шляхом подання апеляційної скарги безпосередньо до Сьомого апеляційного адміністративного суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя Л.А.Шуляк

Повний текст складено: 02 квітня 2026 р.

02.04.26