ВОСЬМИЙ АПЕЛЯЦІЙНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД

ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

27 лютого 2026 року	Львів	Справа № 380/23603/24 пров. № А/857/10406/25	

Восьмий апеляційний адміністративний суд у складі колегії: 
головуючого судді: Гуляка В.В. 
суддів: Матковської З.М., Носа С.П.
розглянувши у письмовому провадженні апеляційну скаргу ОСОБА_1 , 
на рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року (суддя – Сподарик Н.І., час ухвалення – не вказаний, місце ухвалення – м. Львів, дата складання повного рішення – не зазначена), 
в адміністративній справі №380/23603/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, 
про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, 

встановив: 

У листопаді 2024 року позивач ОСОБА_1 звернувся до суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України (далі - відповідач), у якому просив: 1) зобов`язати відповідача внести зміни до Наказу командира військової частини №319 від 23.10.2024, а саме визначити вислугу років позивача 07 років 03 місяці 29 днів, з яких: календарна вислуга років – 03 роки 05 місяців 18 днів; у пільговому обчисленні – 03 роки 10 місяців 11 днів; 2) визнати бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби – протиправною; 3) визнати бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу одноразової грошової допомоги в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби – протиправною; 4) визнати бездіяльність відповідача щодо не нарахування та не виплати позивачу додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту – із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах їх ведення (здійснення), зокрема на тимчасово окупованій російською федерацією території України, на території між позиціями сил оборони та позиціями військ держави-агресора, у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії з розрахунку пропорційно періоду лікування та у відпустці для лікування після поранення у повному обсязі – протиправною; 5) стягнути з відповідача на користь позивача одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, а саме за 03 роки; 6) стягнути з відповідача на користь позивача одноразову грошову допомогу в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби в повному обсязі, а саме за період 03 роки 5 місяців (41 повний календарний місяць); 7) стягнути з відповідача на користь позивача додаткову винагороду, передбачену постановою Кабінету Міністрів України №168 від 28.02.2022 “Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану” за період з 13.06.2023 по 18.03.2024, у розмірі 100000 грн, пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом). 
Відповідач позовних вимог не визнав, в суді першої інстанції подав відзив на позовну заяву. Просив у задоволенні позовних вимог відмовити повністю. 
Позивач в суді першої інстанції подав додаткові пояснення по справі. Вважає позовні вимоги обґрунтованими та просив суд позов задовольнити в повному обсязі. 
Рішенням Львівського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року у задоволенні адміністративного позову відмовлено. 
З цим рішенням суду першої інстанції не погодився позивач та оскаржив його в апеляційному порядку. Апелянт вважає, що рішення суду ухвалене без урахування усіх фактичних обставин справи та без надання доказам у справі належної оцінки, з неправильним застосуванням норм матеріального права, а тому рішення суду підлягає скасуванню з підстав, наведених в апеляційній скарзі. 
В обґрунтування апеляційних вимог апелянт покликається на те, що законодавство не встановлює прямого обов`язку для військовослужбовця надавати документи, що підтверджують попередні періоди служби. Тому надання документів щодо наявної вислуги років є правом, а не обов`язком військовослужбовця, тоді як саме кадрові органи зобов`язані вести облік особового складу відповідної військової частини, в т. ч. вислугу років кожного військовослужбовця. Також зазначає апелянт, що суд безпідставно не врахував поданих позивачем доказів та не надав належної їм оцінки, а саме: витяг з Наказу № 235 о/с від 01.08.2011; послужний список № М-201489. Крім цього, вказує апелянт, що виплата допомоги, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України від 17 вересня 2014 року № 460, є окремим видом одноразової допомоги, яка запроваджена Кабінетом Міністрів України та виплачується військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації. Вважає апелянт необгрунтованими твердження суду, що позивач не має права отримати одноразову грошову допомогу в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби та одноразову грошову допомогу у разі звільнення з військової служби в розмірі 4 % для мобілізованих. Також звертає увагу апелянт на те, що позивач був звільнений з військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України за станом здоров`я та при попередньому звільненні зі служби не набув права на отримання грошової допомоги, передбаченої пунктом 2 статті 15 Закону України № 2011-XII, одноразова грошова допомога має бути розрахована, з урахуванням періоду попередньої служби. Також зазначає апелянт, що має право на отримання додаткової винагороди, збільшеної до 100000,00 грн в розрахунку на місяць пропорційно за час перебування на стаціонарному лікуванні у зазначені періоди. Звертає увагу апелянт на те, що відповідачем не надано суду доказів того, що перебування Позивача на стаціонарному лікуванні було пов`язано не з обставинами безпосередньої його участі у бойових діях, під час захисту Батьківщини, за яких Позивач і отримав поранення. 
За результатами апеляційного розгляду апелянт просить рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25.02.2025 у справі 380/23603/24 скасувати повністю та ухвалити нове, яким задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 
Відповідач подав відзив на апеляційну скаргу, у якому просить залишити апеляційну скаргу без задоволення, залишивши без змін оскаржене рішення суду. 
Позивач подав відповідь відзив на апеляційну скаргу, у якому просить апеляційну скаргу задоволити у повному обсязі. 

Суд апеляційної інстанції, заслухавши доповідь судді-доповідача, дослідивши матеріали справи та докази по справі, обговоривши доводи, межі та вимоги апеляційної скарги, перевіривши законність та обґрунтованість рішення суду першої інстанції, вважає, що апеляційну скаргу необхідно залишити без задоволення. 
Судом встановлено такі фактичні обставини справи. 
Позивач ОСОБА_1 проходив військову службу у військовій частині НОМЕР_1 НГУ з 26.02.2022 по 23.10.2024 та відповідно до витягу з наказу ГУ МВС у Львівській області №235 о/с від 01.08.2011 “По особовому складу” з 01.08.2011 звільнений з органів внутрішніх справ (а.с.29). 
Вислуга років на день звільнення у календарному обчисленні складає: 00 років 09 місячці 23 дні, у пільговому обчисленні: 01 рік 02 місяці 19 днів. 
Згідно з витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №52 від 28.02.2022 позивача зараховано в списки особового складу військової частини та на всі види забезпечення відповідно до Указу Президента України від 24.02.2022 №69/2022. 
Згідно довідки №1255 від 27.03.2024 про безпосередню участь в заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, позивач в період з 24.02.2023 по 24.06.2023 брав участь у заходах, необхідних для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави у зв`язку з військовою агресією російської федерації проти України, перебуваючи у м. Покровськ Донецької області (а.с.18). 
Згідно з актом №103/23/3002 про нещасний випадок (у тому числі поранення), позивач на виконання вимог бойового розпорядження командира ОТУ “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” від 28.03.2023 виконував бойові завдання в районі н.п. Кухарове Донецької області, де, внаслідок ворожого артилерійського обстрілу отримав поранення. 
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України, позивач вибув на стаціонарне лікування до Дніпровської міської лікарні №6 з 13.06.2023. 
Згідно з п. 14 витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №183 від 23.06.2023, позивач прибув після одужання. 
Згідно з п. 15 витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №183 від 23.06.2023, позивач вибув на стаціонарне лікування до ВП Лікарні Святого Луки з 23.06.2023. 
Відповідно до витягу з наказу №187 від 27.06.2023, позивач прибув із службового відрядження. 
27.06.2023 проведено медичний огляду позаштатною ВЛК з правами госпітальної ВП “Лікарня Святого Луки”, що підтверджується довідкою ВЛК №683 від 28.06.2023. На підставі статті 81 графи ІІ Розкладу хвороб потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів. 
Згідно з п. 15 витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №189 від 29.06.2023, позивач прибув після одужання. 
Відповідно до п. 16 витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №189 від 29.06.2023, позивач вибув у відпустку для лікування із збереженням грошового та матеріального забезпечення. 
З 01.07.2023 позивач приступив до виконання обов`язків, що підтверджується витягом з наказу №192 від 01.07.2023. 
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №201 від 10.07.2023, відповідно до п. 2 підпункту 3 наказу Міністерства Внутрішніх справ України від 26.01.2023 №37 “Про затвердження Порядку та умов виплати на період дії воєнного стану додаткової винагороди у розмірі збільшеному до 100000 гривень військовослужбовцям Національної гвардії України позивачу виплачено додаткову винагороду за 12 днів з 01 по 12 червня 2023 року. 
Відповідно п. 15 витягу з наказу №220 від 29.07.2023, позивач прибув із відпустки для лікування із збереженням грошового та матеріального забезпечення. 
Згідно з п. 18 витягу з наказу №220 від 29.07.2023, позивачу надано дні відпочинку по особовому складу, які виконували завдання із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації під час перебування в ОТУ “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” ОСУВ “ ІНФОРМАЦІЯ_2 ” в кількості 10 діб з 20.07.2023 по 07.08.2023. 
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №290 від 02.10.2023 позивач вибув на стаціонарне лікування до ДУ “ТМО МВСУ по Львівській області” з 29.09.2023. 
Згідно з п. 16 витягу з наказу №362 від 29.11.2023, позивач прибув після одужання 28.11.2023. 
Відповідно до п. 17 витягу з наказу №362 позивач вибув на стаціонарне лікування до ВМКЦ ЗР (м. Львів) 28.11.2023. 
Згідно з п. 13 витягу з наказу №377 від 13.12.2023 позивач прибув після одужання 08.12.2023, відповідно до п. 14 вказаного наказу ОСОБА_1 вибув до військової частини НОМЕР_2 на стаціонарне лікування 08.12.2023. 
24.12.2023 позивач прибув після одужання, що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №389 від 25.12.2023. 
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №391 від 26.12.2023, позивач вибув у відпустку для лікування із збереженням грошового та матеріального забезпечення на 30 календарних днів з 26.12.2023 по 24.01.2024 з виїздом до с. Суховоля Львівської області. 
Згідно з витягом з наказу №26 від 25.01.2024, позивач прибув із відпустки для лікування із збереженням грошового та матеріального забезпечення 25.01.2024. 
Відповідно до витягу з наказу №32 від 31.01.2024 позивач вибув на стаціонарне лікування до ІНФОРМАЦІЯ_3 ) 25.01.2024. 
Відповідно до п. 14 витягу з наказу №40 від 08.02.2024 позивач прибув після одужання 06.02.2024, відповідно до п. 15 вказаного витягу позивач вибув на стаціонарне лікування до військової частини НОМЕР_2 05.02.2024. 
Згідно з п. 18 витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №55 від 20.02.2024 позивач прибув 20.02.2024 після одужання. Відповідно до п. 19 вказаного витягу, позивач вибув у відпустку для лікування із збереженням грошового та матеріального забезпечення на 30 календарних днів з 20 лютого по 20 березня 2024 року з виїздом до с. Суховоля Львівської області. 
Відповідно до витягу із наказу №86 від 21.03.2024 позивач прибув 21.03.2024 із відпустки для лікування із збереженням грошового та матеріального забезпечення. 
Відповідно до витягу із наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №88 від 23.03.2024 позивач вибув на амбулаторне лікування до ДУ “ТМО МВСУ по Львівській області” 21.03.2024. 
Згідно з п. 17 витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №151 від 22.05.2024 позивач прибув після одужання 21.05.2024. 
Відповідно до витягу з наказу №190 від 24.06.2024 позивач вибув у відпустку за сімейними обставинами на 10 календарних днів з 24.06.2024 по 03.07.2024 з виїздом до с. Суховоля Львівської області. 
Згідно з витягом з наказу №200 від 04.07.2024 позивач 04.07.2024 прибув із відпустки за сімейними обставинами. 
Відповідно до витягу з наказу №208 від 11.07.2024 позивач вибув на стаціонарне лікування до ДУ “ТМО МВСУ по Львівській області” 10.07.2024. 
14.08.2024 ОСОБА_1 прибув після одужання, що підтверджується витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №244 від 15.08.2024. 
Згідно з витягом з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №303 від 10.10.2024, позивачу виплачено додаткову винагороду у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми, або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, - з дня отримання такого поранення та за час стаціонарного лікування, включаючи час переміщення до лікарняного закладу (у тому числі з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), або за час такої відпустки: за 76 днів з 29 вересня 2023 року по 27 листопада 2023 року, з 08 грудня 2023 року по 23 грудня 2023 року. 
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України №319 від 23.10.2024, ОСОБА_1 виключено зі списків особового складу військової частини та всіх видів забезпечення, звільненого відповідно до підпункту “б” пунтку 2 частини четвертої статті 26 (за станом здоров`я) Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” у відставку Збройних Сил України (за станом здоров`я: на підставі висновку військово-лікарської комісії про непридатність до військової служби), згідно наказу командувача Національної гвардії України по особовому складу від 18.102.2024 №285 о/с. 
Відповідно до вказаного витягу, вислуга років позивача станом на 23.10.2024 становить: час служби в календарному обчисленні 02 роки 07 місяці 25 днів; час служби у пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги 00 років 08 місяців 00 днів. 
При звільненні позивачу було виплачено одноразову грошову допомогу за 02 роки 07 місяців 25 днів відповідно до постанови Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 №460 “Про затвердження Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби”. 
Позивач вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо не здійснення виплати усіх належних сум грошового забезпечення при звільненні з військової служби, а також вважаючи неправильним обрахунок вислуги років, звернувся з даним позовом до суду. 

Надаючи правову оцінку обставинам справи у взаємозв`язку з нормами законодавства, що регулюють спірні правовідносини, в межах доводів та вимог апеляційної скарги, колегія суддів апеляційного суду виходить з наступного. 
Відповідно до ч.2 ст.19 Конституції України, органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Згідно з ч.1 ст. 46 Конституції України, громадяни мають право на соціальний захист, що включає право на забезпечення їх у разі повної, часткової або тимчасової втрати працездатності, втрати годувальника, безробіття з незалежних від них обставин, а також у старості та в інших випадках, передбачених законом.
Відповідно до статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" від 20 грудня 1991 року №2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Грошове забезпечення визначається залежно від посади, військового звання, тривалості, інтенсивності та умов військової служби, кваліфікації, наукового ступеня і вченого звання військовослужбовця.
Грошове забезпечення підлягає індексації відповідно до закону.
Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
Порядок виплати грошового забезпечення визначається Міністром оборони України, керівниками центральних органів виконавчої влади, що мають у своєму підпорядкуванні утворені відповідно до законів України військові формування та правоохоронні органи, керівниками розвідувальних органів України.
Порядок і розміри грошового забезпечення військовослужбовців, відряджених до державних органів, підприємств, установ, організацій, а також державних та комунальних навчальних закладів для виконання завдань в інтересах оборони держави та її безпеки із залишенням на військовій службі, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Аналогічні за змістом підзаконні правові норми викладені в постанові Кабінету Міністрів України від 30.08.2017 №704 "Про грошове забезпечення військовослужбовців, осіб рядового і начальницького складу та деяких інших осіб".
Відповідно до пункту 2 про порядок виплати грошового забезпечення та одноразової грошової допомоги при звільненні військовослужбовцям Національної гвардії України та іншим особам, затвердженою наказом Міністерства внутрішніх справ України від 15.03.2018 №200 (далі - Інструкція №200), до вислуги років військовослужбовців для виплати їм надбавки за вислугу років зараховуються в календарному обчисленні періоди служби визначені відповідно до пункту 1 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 року №393 "Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ, поліцейським та членам їхніх сімей", а саме: військова служба в Збройних Силах, Державній прикордонній службі, Національній гвардії, Управлінні державної охорони, Цивільній обороні України, внутрішніх військах Міністерства внутрішніх справ та інших військових формуваннях, створених Верховною Радою України, Службі безпеки України, Службі зовнішньої розвідки, Державній службі спеціального зв`язку та захисту інформації, Державній спеціальній службі транспорту.
День початку проходження військової служби для обчислення вислуги років для виплати військовослужбовцям надбавки за вислугу років визначається відповідно до статті 24 Закону України "Про військовий обов`язок і військову службу", зокрема: день зарахування до списків особового складу військової частини (військового навчального закладу, установи тощо) - для громадян, прийнятих на військову службу за контрактом, у тому числі військовозобов`язаних, які проходять збори, та резервістів під час мобілізації; день зарахування до списків особового складу військової частини - для громадян України, які проходять службу у військовому резерві за контрактом, зараховані під час такої служби до військового оперативного резерву та призиваються на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період;
Днем закінчення проходження військової служби вважається день, з якого військовослужбовця виключено наказом командира військової частини зі списків особового складу.
Військовослужбовцям, призваним або прийнятим на військову службу із запасу, вислуга років обчислюється з урахуванням попередньої служби, обчисленої відповідно до пункту 2 цього розділу.
Вислуга років військовослужбовців для виплати надбавки за вислугу років визначається кадровим (стройовим) підрозділом та щороку станом на 01 січня оголошується наказом відповідного командира (начальника).
Про результати обрахування вислуги років військовослужбовців складається відповідний висновок у двох примірниках, який затверджується командиром військової частини. Перший примірник висновку передається до фінансового відділення (служби) військової частини, другий - підшивається до особової справи військовослужбовця. З висновком військовослужбовець має бути ознайомлений під підпис.
Отже пунктом 1 розділу VІІ Інструкції №200, визначений виключний перелік періодів та видів служби, які враховуються для обчислення вислуги років, необхідної для отримання надбавки за вислугу років. Серед вказаних періодів відсутнє посилання на необхідність врахування пільгової вислуги років для призначення вказаної надбавки.
Згідно витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України від 23.10.2024 №319 (по стройовій частині), вислуга позивача у календарному обчисленні складає 02 роки 07 місяців 25 днів, у пільговому обчисленні (без урахування календарної вислуги років – 00 років 08 місяців 00 днів).
При цьому відповідно до відомостей з послужного списку позивача (за період служби в органах внутрішніх справ) №М-201489, станом на 01.08.2011 вислуга років щодо позивача складала у календарному обчисленні 00 років 09 місяців 23 дні, в пільговому обчисленні 1 рік 02 місяці 19 днів.
Колегія суддів враховує, що вислуга років є періодом служби, який вираховується роками, наявність якої дає право на призначення особі пенсії за вислугу років, зокрема, і на пільгових умовах у випадку пільгового (кратного) зарахування вислуги років (при цьому, таке зарахування не є самостійним видом вислуги і не конкурує з її календарним обчисленням, а є лише пільговим зарахуванням уже наявної вислуги).
Також варто зазначити, що пільгове (кратне) обчислення стосується лише вислуги років для визначення пільгових умов призначення пенсій за вислугу років та їх розміру відповідно до Закону №2262-ХІІ. При цьому, для визначення розміру надбавки за вислугу років має значення саме кількість повних календарних років.
Відповідно до п. 5 розділу VII Інструкції № 200, військовослужбовцям, призваним або прийнятим на військову службу із запасу, вислуга років обчислюється з урахуванням попередньої служби, обчисленої відповідно до пункту 2 цього розділу. 
Згідно з п. 6. розділу VII Інструкції № 200, вислуга років військовослужбовців для виплати надбавки за вислугу років визначається кадровим (стройовим) підрозділом та щороку станом на 01 січня оголошується наказом відповідного командира (начальника)
Пунктом 7 розділу VІІ Інструкції №200 передбачено, що військовослужбовцям, яким у встановленому порядку зараховано до вислуги років раніше не враховані періоди військової служби (роботи), доплата надбавки за вислугу років здійснюється з дня надання військовослужбовцями документів, що підтверджують їх період служби.
Колегія суддів враховує, що у відповідача були відсутні документи, що підтверджують періоди попередньої служби позивача, зокрема витяг з послужного списку, а тому підстав для обрахунку вислуги років з урахуванням вислуги років за попереднім місцем служби у військової частини не було. 
При цьому, відповідно до витягу з наказу №235 о/с від 01.08.2011 Головного управління МВС у Львівській області вислуга років позивача на день звільнення з органів внутрішніх справ становить: 00 років 09 місяців 23 дні, у пільговому обчислення 01 рік 02 місяці 19 днів. 
В даному витязі вислуга років позивача на день звільнення з органів внутрішніх справ становить: у пільговому обчислення 01 рік 02 місяці 19 днів. Така обрахована з урахуванням календарної.
Натомість в наказі командира військової частини НОМЕР_1 №319 від 23.10.2024 час служби 00 років 08 місяців 00 днів у пільговій вислузі обрахований без урахування календарної вислуги років.
Таким чином, колегія суддів погоджується з висновком суду першої інстанції про те, що обрахунок вислуги років позивача здійснено відповідачем згідно вимог чинного законодавства та наявних підтверджувальних документів у відповідача. 
Щодо позовних вимог про зобов`язання відповідача нарахувати і виплатити позивачу одноразову грошову допомогу в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення відповідно до пункту 1 Порядку та умовам виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби, затвердженого постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 № 460 та 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби, колегія суддів враховує наступне.
Підстави для звільнення з військової служби визначено статтею 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” від 25.03.1992 №2232-ХІІ (далі - Закон №2232-XII).
Так, згідно з підпунктом г пункту 2 частини 4 статті 26 Закону №2232-XII військовослужбовці, які проходять військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період, військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, звільняються з військової служби на підставах: через такі сімейні обставини або інші поважні причини (якщо військовослужбовці не висловили бажання продовжувати військову службу).
Відповідно до пункту 1 частини 1, частини 2 статті 9 Закону України "Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей" №2011-ХІІ від 20.12.1991 (далі - Закон №2011-ХІІ) держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів.
Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців.
До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення.
Пунктом 2 статті 15 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” передбачено, що військовослужбовцям, крім військовослужбовців строкової військової служби, які звільняються зі служби за станом здоров`я, виплачується одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. У разі звільнення з військової служби за віком, у зв`язку із скороченням штатів або проведенням організаційних заходів, закінченням строку контракту, у зв`язку з прямим підпорядкуванням близькій особі, систематичним невиконанням умов контракту командуванням, на підставах, визначених пунктом 1 частини другої статті 36 Закону України “Про розвідку”, а також у зв`язку з настанням особливого періоду та небажанням продовжувати військову службу військовослужбовцем-жінкою, яка має дитину (дітей) віком до 18 років одноразова грошова допомога в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби виплачується за наявності вислуги 10 років і більше.
Відповідно до абз. 7 п. 2 ст. 15 Закону №2011-XII військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, виплата одноразової грошової допомоги, передбаченої цим пунктом, здійснюється за період такої служби з дня їхнього призову на військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, за винятком тих осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання такої грошової допомоги. Зазначена допомога виплачується на день звільнення таких військовослужбовців. Умови та порядок виплати одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які звільняються з військової служби за призовом під час мобілізації, на особливий період або військової служби за призовом осіб із числа резервістів в особливий період, визначаються Кабінетом Міністрів України.
Згідно з пунктом 4 розділу ХХХII Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затверджений наказом Міністерства оборони України 07.06.2018 №260, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за №745/32197 (в редакції, чинній на час звільнення позивача з військової служби) особам офіцерського складу, особам рядового, сержантського і старшинського складу, які були призвані на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, при звільненні зі служби після прийняття рішення про демобілізацію виплачується грошова допомога в порядку та розмірах, визначених Порядком та умовами виплати одноразової грошової допомоги у разі звільнення військовослужбовцям, призваним на військову службу за призовом у зв`язку з мобілізацією, затвердженим постановою Кабінету Міністрів України від 17.09.2014 №460 (далі - Порядок №460).
Відповідно до пункту 1 Порядку №460 (із змінами, внесеними згідно з Постановою КМ №58 від 26.01.2022) військовослужбовцям, які були призвані на військову службу за призовом під час мобілізації, на особливий період або на військову службу за призовом осіб із числа резервістів в особливий період (далі - військовослужбовці) та звільняються із служби, виплачується одноразова грошова допомога (далі - допомога) в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.
Згідно з пунктом 2 Порядку №406 військовослужбовцям виплата допомоги здійснюється за період служби за призовом у зв`язку з мобілізацією з дня їх призову на службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували у мирний час, за винятком тих осіб, які у разі звільнення з військової служби у мирний час не набули права на отримання грошової допомоги, передбаченої пунктом 2статті 15 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”.
Крім цього, пунктами 3-4 Порядку №406 встановлено, що розмір допомоги обчислюється з урахуванням пунктів 1 і 2 постанови Кабінету Міністрів України від 17 липня 1992 р. №393 “Про порядок обчислення вислуги років, призначення та виплати пенсій і грошової допомоги особам офіцерського складу, прапорщикам, мічманам, військовослужбовцям надстрокової служби та військової служби за контрактом, особам начальницького і рядового складу органів внутрішніх справ та членам їхніх сімей” та допомога виплачується з розрахунку місячного грошового забезпечення (без урахування винагород), на яке має право військовослужбовець на день звільнення.
Відповідно до пункту 5 Порядку №406 виплата військовослужбовцям допомоги у разі звільнення з військової служби здійснюється Міноборони, іншими утвореними відповідно до законів військовими формуваннями та правоохоронними органами за рахунок коштів державного бюджету, передбачених на їх утримання.
Як уже зазначалося вище, позивач призваний на військову службу 24.02.2022 та звільнений з військової служби відповідно до пп. “б” п. 2 частини 4 ст. 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу” (за станом здоров`я).
Відповідно до наказу командира військової частини №319 від 23.10.2024 зазначено, що Позивачу відповідно до Постанови КМУ від 17.09.2014 №460 “Про затвердження Порядку та умов виплати деяким категоріям військовослужбовців одноразової грошової допомоги у разі звільнення з військової служби” за 02 роки 07 місяців 25 днів. 
Також з матеріалів справи видно та підтверджено довідкою – розрахунком, що позивачу виплачено одноразову грошову допомогу у розмірі 35703,63 грн за 31 місяць служби у Військовій частині НОМЕР_1 . 
Отже, позивач набув та реалізував своє право на виплату одноразової грошової допомоги при звільненні в розмірі 4 відсотки місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.
Оскільки, позивач був звільнений з військової служби за підпунктом “б” (за станом здоров`я) пункту 2 частини четвертої статті 26 Закону України “Про військовий обов`язок і військову службу”, то відповідно до Порядку №460 йому була виплачена одноразова грошова допомога в розмірі 4 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний місяць служби, але не менш як 25 відсотків місячного грошового забезпечення.
Відносно доводів апелянта про те, що при виплаті одноразової грошової допомоги при звільненні позивачу не було враховано період попередньої служби, то колегія суддів вважає такі безпідставними, оскільки відповідно до п.2 Постанови №460 виплата допомоги здійснюється за період військової служби за призовом під час мобілізації із дня їх призову на відповідну військову службу без урахування періоду попередньої військової служби, на якій вони перебували, за винятком тих, осіб, які при попередньому звільненні з військової служби не набули права на отримання грошової допомоги, передбаченої ч. 2 ст. 15 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей”.
Колегія суддів враховує, що в матеріалах справи відсутні докази того, що позивач підпадає під категорію передбачену ч. 2 ст. 15 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” при звільненні з попередньої служби у внутрішніх військах у 2011 році та є особою, яка набула права на виплату одноразової грошової допомоги.
Крім цього, з аналізу ст. 15 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” видно, що законодавець чітко розмежував право на виплату одноразової грошової допомоги військовослужбовцям, які проходили службу за призовом під час мобілізації.
Тому безпідставними є доводи апелянта про те, що позивач має право на виплату одночасно двох видів одноразових грошових допомог.
Таким чином, колегія суддів вважає вірним висновок суду першої інстанції про те, що у позивача відсутнє право на отримання одноразової грошової допомоги, передбаченої ч. 2 ст. 15 Закону України “Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей” в розмірі 50 відсотків місячного грошового забезпечення за кожний повний календарний рік служби. 
Щодо позовних вимог в частині визнання протиправною бездіяльності військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України щодо не нарахування та не виплати позивачу додаткової винагороди у розмірі 100000 гривень пропорційно періоду лікування та у відпустці для лікування після поранення у повному обсязі, то колегія суддів звертає увагу на таке.
Так, Указом Президента України № 64/2022 від 24.02.2022 у зв`язку з військовою агресією держави-терориста російської федерації проти України, на підставі пропозиції Ради національної безпеки і оборони України, відповідно до пункту 20 частини першої статті 106 Конституції України, Закону України "Про правовий режим воєнного стану" постановлено ввести в Україні воєнний стан із 05 години 30 хвилин 24 лютого 2022 року строком на 30 діб, який діє на даний час.
Військовому командуванню (Генеральному штабу Збройних Сил України, Командуванню об`єднаних сил Збройних Сил України, командуванням видів, окремих родів військ (сил) Збройних Сил України, управлінням оперативних командувань, командирам військових з`єднань, частин Збройних Сил України, Державної прикордонної служби України, Державної спеціальної служби транспорту, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації України, Національної гвардії України, Служби безпеки України, Служби зовнішньої розвідки України, Управління державної охорони України) разом із Міністерством внутрішніх справ України, іншими органами виконавчої влади, органами місцевого самоврядування постановлено запроваджувати та здійснювати передбачені Законом України "Про правовий режим воєнного стану" заходи і повноваження, необхідні для забезпечення оборони України, захисту безпеки населення та інтересів держави.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року № 64 "Про введення воєнного стану в Україні" та №69 "Про загальну мобілізацію", Кабінетом Міністрів України прийнята Постанова №168, пунктом 1 якої установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі 30 000,00 гривень щомісячно (крім військовослужбовців строкової служби), а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000,00 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Пунктом 5 зазначеної постанови передбачено, що вона набирає чинності з моменту опублікування та застосовується з 24 лютого 2022 року.
Постанова №168 (в редакції на час виникнення спірних правовідносин) передбачала у разі безпосередньої участі військовослужбовців Збройних Сил у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів військовослужбовцями права на отримання збільшеної до 100 000,00 грн додаткової винагороди, пропорційно часу участі у таких діях та заходах. За інші періоди несення служби військовослужбовці Збройних Сил передбачала отримання додаткової винагороду в розмірі 30 000,00 гривень.
Тобто, сам факт виконання військовослужбовцями обов`язків військової служби (несення військової служби), без виконання умов визначених Постановою №168, не покладає на відповідача обов`язок видавати наказ про нарахування та виплату позивачу додаткової грошової винагороди у розмірі 100 000 грн.
Документальне підтвердження безпосередньої участі військовослужбовця у бойових діях є достатньою підставою для нарахування такому військовослужбовцю додаткової винагороди у розмірі 100 000 грн.
Згідно з пунктом 2 Порядку виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам, затвердженим наказом Міністерства оборони України №260 від 07.06.2018, зареєстрованим в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 за № 745/32197 (далі - Порядок № 260), грошове забезпечення військовослужбовця включає: щомісячні основні види грошового забезпечення; щомісячні додаткові види грошового забезпечення; одноразові додаткові види грошового забезпечення.
До щомісячних основних видів грошового забезпечення належать: посадовий оклад; оклад за військовим званням; надбавка за вислугу років.
До щомісячних додаткових видів грошового забезпечення належать: підвищення посадового окладу; надбавки; доплати; винагорода військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту; премія.
До одноразових додаткових видів грошового забезпечення належать: винагороди (крім винагороди військовослужбовцям, які обіймають посади, пов`язані з безпосереднім виконанням завдань із забезпечення кібербезпеки та кіберзахисту); допомоги.
Пунктом 3 Порядку №260 встановлено, що підставами для розрахунку та виплати основних і додаткових видів грошового забезпечення є: штат військової частини (установи, організації) (далі - військова частина); накази про призначення на посаду та зарахування до списків особового складу військової частини, про вступ до виконання обов`язків за посадою, в тому числі тимчасово, про зарахування в розпорядження; накази про встановлення та виплату основних і додаткових видів грошового забезпечення; накази про присвоєння військових звань; грошовий атестат або довідка про грошові виплати (за винятком осіб, призваних (прийнятих) на військову службу за контрактом, у тому числі під час проходження строкової військової служби).
Відповідно до пункту 17 Порядку №260, на період дії воєнного стану виплата грошового забезпечення особам офіцерського, старшинського, сержантського та рядового складу може встановлюватися за окремим рішенням Міністра оборони України.
Так, на момент виникнення спірних правовідносин, було чинним рішення (телеграма) Міністра оборони України №248/1298 від 25.03.2022 абзацом 8 пункту 10 якого передбачені підстави, наявність яких позбавляє права військовослужбовців на отримання додаткової винагороди передбаченої Постановою №168 в розмірі 100 000 грн чи 30 000 грн.
Виплата такої додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів командирів (начальників).
Абзацом 4 п.1 Постанови №168 встановлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включаються особи, зазначені у цьому пункті, у тому числі ті, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Отже Постановою №168 вбачається встановлення лише дві умови, необхідні для виплати збільшеної до 100 000 гривень винагороди, за час перебування на лікуванні в закладах охорони здоров`я, а саме: - пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини; - факт перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
При цьому, Постанова №168 не містить жодних обмежень щодо періоду та/або кількості перебувань у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії, за які виплачується збільшена до 100000 гривень винагорода.
Відносно доводів апелянта про те, що відповідачем було здійснено нарахування та виплату вищезазначеної додаткової винагороди лише частково, у розмірі 248279,57 грн, а не у повному обсязі за період стаціонарного лікування з 13.06.2023 по 18.03.2024, то колегія суддів враховує наступне.
З матеріалів справи, а саме первинної медичної картки видно, що позивач перебуваючи у відрядженні для виконання завдань з відсічі збройної агресії російської агресії проти України, 13.06.2023 року отримав поранення (ВТ. Акубаротравма) та був евакуйований на стабілізаційний пункт. 
Відповідно до наказу №174 від 15.06.2023 позивач вибув на стаціонарне лікування до Дніпровської міської лікарні №6 з 13.06.2023. Відповідно до наказу №183 від 23.06.2023 позивач прибув з лікування та в той же день вибув на стаціонарне лікування до ВП Лікарні Святого Луки з 23.06.2023. 
Відповідно до наказу №201 від 10.07.2023 позивачу було виплачено додаткову винагороду за період перебування на стаціонарному лікуванні за 16 днів з 13 по 28 червня 2023 року.
Відповідно до наказу №189 від 29.06.2023 позивач вибув у відпустку для лікування із збереженням грошового та матеріального забезпечення. 
Відповідно до наказу №220 від 29.07.2023 позивач прибув із відпустки для лікування 29.07.2023. 
Згідно з довідкою ВЛК №683 від 28.06.2023 №449: Травма, так пов`язана з проходженням військової служби. Згідно із класифікатором розподілу травм за ступенем тяжкості (наказ МОЗ від 04.07.2007 №370) дана травма відноситься до легких.
Оскільки відповідно до довідки військово-лікарської комісії №683 від 28.06.2023 травма відноситься до легких, не було підстав у відповідача для включення до наказів про виплату додаткової грошової винагороди у розмірі 100000,00 гривень за період з 29.06.2023 по 29.07.2023.
Відповідно до наказу №220 від 29.07.2023 позивачу надано дні відпочинку особовому складу, які виконували завдання із забезпечення національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії російської федерації під час перебування в ОТУ “ ІНФОРМАЦІЯ_1 ” ОСУВ “ ІНФОРМАЦІЯ_2 ” в кількості 10 діб з 29.07.2023 по 07.08.2023. 08.08.2023 по 28.09.2023 позивач приступив до виконання обов`язків за посадою та перебував на службі. В даний період позивач не перебував на стаціонарному лікуванні, а відтак у відповідача не було підстав для включення до наказів про виплату додаткової грошової винагороди у розмірі 100 000 гривень за період з вказаний період.
Згідно з наказом №290 від 02.10.2023 позивач вибув на стаціонарне лікування до ДУ “ТМО МВСУ по Львівській області” з 29 вересня 2023 року. Відповідно до наказу №362 від 29.11.2023 позивач з 28.11.2023 прибув з лікування та вибув на стаціонарне лікування до ВМКЦ ЗР (м. Львів) з 28 листопада 2023 року. Даний період лікування підтверджується випискою №885 ДУ “ТМО МВС України по Львівській області”. Відповідно до наказу №303 від 10.10.2024 за вказаний період було здійснено виплату.
Щодо періоду з 28.11.2023 по 08.12.2023, то зважаючи, на те, що у вказаний період позивач перебував на лікуванні з діагнозом - глаукома, підстав для включення в наказ на виплату у військової частини не було, адже не було встановлено основного діагнозу лікування, пов`язаного із пораненням (контузією, травмою, каліцтвом).
Крім цього, відповідно до наказу №377 від 13.12.2023 позивач вибув на стаціонарне лікування до військової частини НОМЕР_2 ( АДРЕСА_1 ) 08 грудня 2023 року. Період лікування підтверджується випискою №4898 В/Ч НОМЕР_2 . Відповідно до наказу №389 від 25.12.2023 позивач прибув з лікування з 24 грудня 2023 року. Відповідно до наказу №303 від 10.10.2024 позивачу за вказаний період було здійснено виплату додаткової грошової винагороди.
Щодо періоду з 26.12.2023 по 24.01.2024, то відповідно до наказу №391 від 26.12.2023 позивач вибув у відпустку для лікування на 30 днів, на підставі довідки ВЛК від 21.12.2023, виданої ВЧ НОМЕР_2 . Відповідно до наказу №26 від 25.01.2024 позивач прибув з відпустки для лікування з 25 січня 2024 року.
У зв`язку з тим, що військово-лікарська комісія не визначила даний діагноз “як тяжке поранення” та не встановила причинно-наслідковий зв`язок, що даний діагноз є наслідком поранення, відповідно у відповідача не було підстав за вказаний період включити позивача в наказ на виплату 100 000 грн.
Зважаючи, на те, що у період 25.01.2024 по 05.02.2024, позивач перебував на лікуванні з основним діагнозом - Первинна відкрита глаукома, підстав для включення в наказ на виплату у військової частини не було, оскільки не було встановлено основного діагнозу лікування, пов`язаного із пораненням (контузією, травмою, каліцтвом).
Також, відповідно до наказу №40 від 08.02.2024 позивач вибув на стаціонарне лікування до ВЧ НОМЕР_2 з 05 лютого 2024. 
Відповідно виписки №462 Військово-медичного клінічного центру Західного регіону Назва діагнозу: Н40.1 - Первинна відкрита глаукома. Стан після операцій (30.01.2024) факоемульсифікація катаракти з імплантацією інтраокулярної лінзи на лівому оці; (30.01.2024) імплантація Експрес-шунта на лівому оці у вигляді артифакії, тимчасового зниження гостроти зору до 0.2 лівого ока. Артифакія, оперована вузькокутова стабілізована глаукома правового ока. 
Оскільки у вказаний період позивач перебував на лікуванні з основним діагнозом - Первинна відкрита глаукома, підстав для включення в наказ на виплату у військової частини не було, адже не було встановлено основного діагнозу лікування, пов`язаного із пораненням (контузією, травмою, каліцтвом). 
Щодо періоду з 20.02.2024-20.03.2024, то судом першої інстанції вірно встановлено, що згідно наказу №55 від 20.02.2024 позивач вибув у відпустку для лікування на 30 днів, на підставі довідки ВЛК від 21.12.2023, виданої ВЧ НОМЕР_2 . Відповідно до наказу №86 від 21.03.2024 прибув з відпустки для лікування 21 березня 2024 року. 
Виплата не здійснювалася, оскільки відповідно до довідки ВЛК діагноз та постанова госпітальної ВЛК: стан після оперативного лікування (30.11.2023): факоемульсифікація з імплантацією інтраокулярної лінзи на правому оці, з приводу вузькокутової розвиненої глаукоми, незрілої катаракти обох очей, з тимчасовим порушенням функції зору. 
У зв`язку з тим, що військово-лікарська комісія не визначила даний діагноз “як тяжке поранення” та не встановила причинно-наслідковий зв`язок, що даний діагноз є наслідком поранення, відповідно у відповідача не було підстав за вказаний період включити в наказ на виплату 100 000 грн.
При цьому, колегія суддів вважає необгрунтованими доводи апеляційної скарги про те, що відповідачем не було надано доказів на підтвердження нарахування та виплати додаткової винагороди позивачу, оскільки з довідки-розрахунку належних видів грошового забезпечення видно, що позивачу здійснено нарахування та виплату додаткової винагороди передбаченої Постановою №168, за 76 днів у сумі 248279,57 грн..
Враховуючи вищенаведене, суд першої інстанції дійшов правильного висновку і з таким погоджується колегія суддів, що відповідачем не порушено прав та законних інтересів позивача щодо виплати додаткової грошової винагороди.
Таким чином, колегія суддів вважає, що доводи апеляційної скарги не знайшли свого підтвердження та спростовуються висновками суду першої інстанції, які зроблені на підставі повного, всебічного та об`єктивного аналізу відповідних правових норм та фактичних обставин справи.
З врахуванням наведених вище норм законодавства та фактичних обставин справи, суд апеляційної інстанції приходить до висновку, що рішення суду першої інстанції є законним і обґрунтованим, ухваленим з дотриманням норм матеріального та процесуального права з повним встановленням обставин справи, що не спростовано доводами апеляційної скарги, які колегією суддів відхиляються як необґрунтовані з урахуванням наведеного вище правового регулювання спірних правовідносин. 
Суд апеляційної інстанції також зазначає, що відповідно до п.2 ч.5 ст.328 КАС України, не підлягають касаційному оскарженню судові рішення у справах незначної складності та інших справах, розглянутих за правилами спрощеного позовного провадження (крім справ, які відповідно до цього Кодексу розглядаються за правилами загального позовного провадження). 
Проаналізувавши характер спірних правовідносин, предмет доказування, склад учасників справи та враховуючи, що дану адміністративну справу було розглянуто судом першої інстанції в порядку спрощеного позовного провадження, суд апеляційної інстанції зазначає, що дана адміністративна справа є справою незначної складності, а тому рішення суду апеляційної інстанції не підлягає касаційному оскарженню, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України. 
Керуючись ст.ст. 243, 308, 311, 315, 316, 321, 322, 325, 328 КАС України, суд – 

постановив:

Апеляційну скаргу ОСОБА_1 – залишити без задоволення. 
Рішення Львівського окружного адміністративного суду від 25 лютого 2025 року в адміністративній справі №380/23603/24 за позовом ОСОБА_1 до Військової частини НОМЕР_1 Національної гвардії України про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії – залишити без змін. 
Постанова суду апеляційної інстанції набирає законної сили з дати її ухвалення і касаційному оскарженню не підлягає, крім випадків, передбачених пунктом 2 частини 5 статті 328 КАС України, шляхом подання касаційної скарги безпосередньо до Верховного Суду протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення.

Головуючий суддя	 	В. В. Гуляк 	
судді	 	З. М. Матковська 	
 	 	С. П. Нос