Справа № 289/317/26
Номер провадження 2/289/796/26

ЗАОЧНЕ РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

22.04.2026 м. Радомишль

Радомишльський районний суд Житомирської області в складі:
головуючого судді Сіренко Н.С.,
за участю: секретаря судового засідання Василенко О.М.,
розглянувши у порядку спрощеного позовного провадження цивільну справу за позовом ОСОБА_1 до ОСОБА_2 про зміну розміру аліментів,-

ВСТАНОВИВ:

Позивач звернулася до суду з позовом до ОСОБА_2 у якому просила змінити спосіб стягнення аліментів, який визначений рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 16.11.2016 по справі №2/289/973/16 з 1/4 частини від його заробітку на тверду грошову суму 7000 гривень, але не менше 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку на кожну дитину.
В обґрунтування позову зазначала, що згідно рішення Радомишльського районного суду Житомирської області від 16.11.2016, ухваленого у справі №2/289/973/16 стягнуто з ОСОБА_2 на її користь аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі частини від його заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, починаючи з дня подачі заяви до суду, тобто з 01.11.2016 до повноліття дитини. На даний час видатки на утримання дитини збільшились в порівнянні з 2016 роком, аліменти, які сплачує батько не покривають необхідні витрати на утримання та розвиток дитини, а сама позивач зараз не працює та не має стабільного доходу. Домовитись з відповідачем щодо добровільної сплати аліментів у більшому розмірі не вийшло. 
Ухвалою суду від 26.02.2026 відкрито провадження в справі та визначено, що справа буде розглядатися за правилами спрощеного позовного провадження з викликом сторін. Також даною ухвалою суду визначено строки для подання сторонами відзиву на позовну заяву, відповіді на відзив, заперечення (а.с.28).
В зв`язку із неявкою відповідача проведення судового засідання було відкладено на 22.04.2026.
В судове засідання позивач не з`явилася, звернулася до суду з заявою про розгляд справи без її участі, позовні вимоги підтримує та просить їх задовольнити, не заперечує проти постановлення по справі заочного рішення (а.с.38).
У доктрині цивільного процесуального права вважається, що, з одного боку, заочне провадження є додатковою гарантією для позивача від зловживання відповідачем процесуальними правами, усунення причин затягування процесу та дотримання судами строків розгляду справи.
З іншого боку, відповідачу частиною першою статті 284 ЦПК України гарантується право на перегляд заочного рішення за його письмовою заявою за «спрощеною процедурою», тобто тим самим судом (Постанова ВС від 13.10.2025 у справі №572/3022/24).
Відповідач ОСОБА_2 про дату, час та місце судового розгляду повідомлявся шляхом направлення судової повістки-повідомлення з ухвалою про відкриття провадження та копією позовної заяви на адресу його місця реєстрації, однак кореспонденція повертається до суду неврученою по причині «адресат відсутній» (а.с.33,37), що згідно усталеної практики Верховного Суду (постанови Великої Палати Верховного Суду від 12.12.2018 у справі № 752/11896/17, Верховного Суду від 10.05.2023 у справі № 755/17944/18, від 09.11.2023 у справі № 753/114/22) вважається належним повідомленням сторони про дату судового розгляду.
Належним чином повідомлений про дату, час та місце судових засідань відповідач ОСОБА_2 в судове засідання повторно не з`явився, причини своєї неявки суду не повідомив, відзиву на позовну заяву не надав, заяв чи клопотань від нього не надходило.
За таких обставин, з урахуванням положень ч. 4 ст. 223, ч. 1 ст. 280, ст. 281 ЦПК України, судом протокольно ухвалено провести заочний розгляд справи та ухвалити заочне рішення.
Урівноваженням прав відповідача є його право на перегляд заочного рішення, подачу всіх доказів, які він міг подати у судовому засіданні, а також на нову оцінку наявних у справі доказів з урахуванням його позиції.
Суд, дослідивши зібрані в справі докази, приходить до таких висновків.
Судом встановлено, що рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 16.11.2016 стягнуто  з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 щомісячно, аліменти на утримання дитини - ОСОБА_3 – ІНФОРМАЦІЯ_1 , в розмірі 1/4 частини від його заробітку, але не менше 30% від прожиткового мінімуму доходів громадян для дитини відповідного віку, починаючи з дня звернення до суду, тобто з 01.11.2016 року до повноліття дитини (а.с.7).
Згідно довідки №024 від 27.01.2026 виданої ПП «ЖИТЛОРЕМСЕРВІС-9» ОСОБА_1 зареєстрована за адресою: АДРЕСА_1 , її сім`я складається з: сина ОСОБА_4 , ІНФОРМАЦІЯ_2 ; сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 : та дочки ОСОБА_5 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.8).
Згідно довідки КНП «Центр ПМСД» про результати обов`язкового медичного профілактичного огляду від 25.06.2025 ОСОБА_3 має діагноз Міокардіодистрофія Т82, група здоров`я ІІІ (а.с.9).
Дитина ОСОБА_6 також успішно відвідує гурток судномодельного спорту (а.с.10).
Як вбачається з відомостей про застраховану особу, позивач ОСОБА_1 з листопада 2023 року не отримувала доходи (а.с.13-14). 
Водночас, суд визнає неналежними доказами надані позивачем чеки (а.с.15-23), оскільки неможливо ідентифікувати хто є покупцем та споживачем даних товарів.
Відповідно до ст. 8 Закону України «Про охорону дитинства», кожна дитина має право на рівень життя, достатній для її фізичного, культурного, духовного і соціального розвитку. Батьки або особи, які їх замінюють несуть відповідальність за створення необхідних умов для всебічного розвитку дитини, відповідно до законів України.
Положеннями ст. 27 Конвенції ООН про права дитини від 20.11.1989, ратифікованої Постановою Верховної Ради України від 27.02.1991 (далі - Конвенція) передбачено, що держави-учасниці визнають право кожної дитини на рівень життя, необхідний для фізичного, розумового, духовного, морального і соціального розвитку дитини.
У відповідності до статті 3 Конвенції в усіх діях щодо дітей, незалежно від того, здійснюються вони державними чи приватними установами, що займаються питаннями соціального забезпечення, судами, адміністративними чи законодавчими органами, першочергова увага приділяється якнайкращому забезпеченню інтересів дитини.
Статтею 18 Конвенції передбачено, що батьки несуть основну відповідальність за виховання дитини. Найкращі інтереси дитини є предметом їх основного піклування.
Згідно з частиною другою статті 51 Конституції України батьки зобов`язані утримувати дітей до їх повноліття.
Відповідно до ст. 180 СК України батьки зобов`язані утримувати дитину до досягнення нею повноліття.
У відповідності до вимог ст. 181 СК України способи виконання батьками обов`язку утримувати дитину визначаються за домовленістю між ними. За рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з яким проживає дитина.
За змістом ч. 1 ст. 182 СК України при визначенні розміру аліментів суд враховує: 1) стан здоров`я та матеріальне становище дитини; 2) стан здоров`я та матеріальне становище платника аліментів; 3) наявність у платника аліментів інших дітей, непрацездатних чоловіка, дружини, батьків, дочки, сина; 3-1) наявність на праві власності, володіння та/або користування у платника аліментів майна та майнових прав, у тому числі рухомого та нерухомого майна, грошових коштів, виключних прав на результати інтелектуальної діяльності, корпоративних прав; 3-2) доведені стягувачем аліментів витрати платника аліментів, у тому числі на придбання нерухомого або рухомого майна, сума яких перевищує десятикратний розмір прожиткового мінімуму для працездатної особи, якщо платником аліментів не доведено джерело походження коштів; 4) інші обставини, що мають істотне значення.
Згідно з ч. 2 ст. 182 СК України розмір аліментів має бути необхідним та достатнім для забезпечення гармонійного розвитку дитини. Мінімальний гарантований розмір аліментів на одну дитину не може бути меншим, ніж 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку. Мінімальний рекомендований розмір аліментів на одну дитину становить розмір прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку і може бути присуджений судом у разі достатності заробітку (доходу) платника аліментів.
Відповідно до частини третьої статті 181 СК України за рішенням суду кошти на утримання дитини (аліменти) присуджуються у частці від доходу її матері, батька або у твердій грошовій сумі за вибором того з батьків або інших законних представників дитини, разом з якими проживає дитина.
Спосіб стягнення аліментів, визначений рішенням суду, змінюється за рішенням суду за позовом одержувача аліментів.
Отже право вимагати зміни розміру аліментів шляхом зміни способу присудження аліментів не може заперечуватися, адже можливість вибору способу присудження аліментів з огляду на мінливість життєвих обставин, зазначених у статтях 182-184 СК України, не може обмежуватися разовим її здійсненням.
З огляду на відсутність імперативної заборони змінювати розмір аліментів шляхом зміни способу їх присудження, за положеннями статті 192 СК України зміна розміру аліментів може мати під собою зміну способу їх присудження (зміна розміру аліментів, стягнутих за рішенням суду у частці від заробітку (доходу) матері, батька дитини, на розмір аліментів, визначений у твердій грошовій сумі, і навпаки).
Згідно з роз`ясненнями, викладеними у пункті 23 постанови Пленуму Верховного Суду України від 15.05.2006 № 3 «Про застосування судами окремих норм Сімейного кодексу України при розгляді справ щодо батьківства, материнства та стягнення аліментів» у новому розмірі аліменти сплачуються з дня набрання рішенням законної сили.
Суд виходячи із засад розумності, виваженості та справедливості, з урахуванням якнайкращих інтересів дитини ОСОБА_3 , який має право на достатній рівень матеріального забезпечення, дійшов висновку, що позов в частині зміни способу стягнення аліментів, визначених рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 16.11.2016, на утримання зазначеної дитини з 1/4 частини заробітку на тверду грошову суму у розмірі 7000 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дитини, з врахуванням щорічної індексації, починаючи з дня набрання рішенням законної сили, підлягає задоволенню.
Відповідно до ст. 141 ЦПК України, Закону України «Про судовий збір» суд стягує з відповідача на користь держави судовий збір.
Керуючись ст.ст. 180-184, 192 СК України, ст.ст. 12, 13, 81, 141, 259, 263-265, 280-284, 289, 353 ЦПК України, суд –
УХВАЛИВ:
Позовні вимоги ОСОБА_1 (місце проживання: АДРЕСА_2 , РНОКПП НОМЕР_1 ) до ОСОБА_2 (місце проживання: АДРЕСА_3 , РНОКПП НОМЕР_2 ) про зміну розміру аліментів (зміну способу стягнення аліментів) – задовольнити.
Змінити спосіб стягнення аліментів із ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 , що визначений рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 16.11.2016 у справі №2/289/973/16 з 1/4 частини заробітку на тверду грошову суму у розмірі 7000 гривень.
Стягувати з ОСОБА_2 , ІНФОРМАЦІЯ_4 , на користь ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , аліменти на утримання ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , в твердій грошовій сумі у розмірі 7000 гривень, але не менше 50% прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку щомісячно до повноліття дитини, з врахуванням щорічної індексації, починаючи з дня набрання рішенням законної сили.
Починаючи з дня набрання даним рішенням законної сили припинити стягнення аліментів з ОСОБА_2 на користь ОСОБА_1 за рішенням Радомишльського районного суду Житомирської області від 16.11.2016 у справі №2/289/973/16.
Виконавчий лист у справі №2/289/973/16, виданий Радомишльським районним судом Житомирської області, відізвати з дня набрання даним рішенням законної сили, долучивши його до матеріалів справи.
Стягнути з ОСОБА_2 на користь держави судовий збір у розмірі 1331,20 грн.
Заочне рішення може бути переглянуте судом, що його ухвалив, за письмовою заявою відповідача, яку може бути подано протягом 30 днів з дня його проголошення. Відповідач має право на поновлення пропущеного строку на подання заяви про перегляд заочного рішення в разі його пропуску з поважних причин.
У разі залишення заяви про перегляд заочного рішення без задоволення заочне рішення може бути оскаржене в загальному порядку.
Рішення суду може бути оскаржено позивачем до Житомирського апеляційного суду протягом 30 днів з дня його проголошення.
Учасник справи, якому рішення не було вручене у день його складення, має право на поновлення пропущеного строку на апеляційне оскарження , якщо апеляційна скарга подана протягом тридцяти днів з дня вручення йому рішення суду.
Заочне рішення набирає законної сили, якщо протягом строків, встановлених цим Кодексом, не подані заява про перегляд заочного рішення або апеляційна скарга, або якщо рішення залишено в силі за результатами апеляційного розгляду справи.
У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови суду апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду.

Суддя  Наталія СІРЕНКО