ПОСТАНОВА
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ  

17 березня 2026 року 	м.Суми	

Справа №592/19813/24 
Номер провадження 22-ц/816/93/26

Сумський апеляційний суд у складі колегії суддів судової палати з розгляду цивільних справ:
головуючого - Собини О. І. (суддя-доповідач),
суддів - Криворотенка В. І. , Сізова Д. В. 
з участю секретаря судового засідання – Кияненко Н.М.,

у присутності :
представника боржника ОСОБА_1 – адвоката Гаврилюк Надії Миколаївни, 

розглянув у відкритому судовому засіданні в приміщенні Сумського апеляційного суду у порядку спрощеного позовного провадження апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , яка подана її представником – адвокатом Маховиком Романом Васильовичем, 
на рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 лютого 2025 року у складі судді Алфьорова А.М., ухваленого в м. Суми, 
в цивільній справі за заявою ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 грудня 2024 року за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину з ОСОБА_1 ,

в с т а н о в и в :

У грудні 2024 року ОСОБА_1 , діючи через свого представника – адвоката Гаврилюк Н.М., звернувся до суду із заявою, в якій просив скасувати судовий наказ, виданий Ковпаківським районним судом м. Суми 09 грудня 2024 року у справі №592/19813/24, та відмовити ОСОБА_2 у видачі судового наказу про стягнення з нього на користь ОСОБА_2 аліментів на утримання дочки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 .
Свої вимоги мотивував тим, що судовим наказом Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 грудня 2024 року стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі частини усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, починаючи стягнення з 02 грудня 2024 року до досягнення дитиною повноліття. При видачі судового наказу від 09 грудня 2024 року суду не було відомо, що ОСОБА_1 на підставі рішення суду вже сплачує аліменти на утримання неповнолітнього сина ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_2 , на користь ОСОБА_4 , що свідчить про наявність у нього не однієї дитини, а двох дітей, яких він зобов`язаний утримувати згідно ст. 180 СК України. 
Тобто, при розгляді заяви ОСОБА_2 про видачу судового наказу суду не були відомі вказані обставини, які мають істотне значення, а саме про наявність на його утриманні ще однієї малолітньої дитини, на яку він вже сплачує аліменти за рішенням суду. 
Рішенням Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 лютого 2025 року заяву представника ОСОБА_5 , яка діє в інтересах ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 грудня 2024 року за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу по стягненню аліментів з ОСОБА_1 на утримання дитини – задоволено.
Судовий наказ Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 грудня 2024 року по справі № 592/19813/24 по стягненню аліментів з ОСОБА_1 на утримання дитини, яким стягнуто з ОСОБА_1 на користь ОСОБА_2 аліменти у розмірі частини з усіх видів його заробітку (доходу), але не більше десяти прожиткових мінімумів для дитини відповідного віку на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 , щомісячно, починаючи стягнення з 02 грудня 2024 року до досягнення дитиною повноліття – скасовано.
У задоволенні заяви ОСОБА_2 про видачу судового наказу по стягненню аліментів з ОСОБА_1 на утримання доньки ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_1 – відмовлено.
Не погоджуючись із вказаним рішенням, ОСОБА_2 , діючи через свого представника – адвоката Маховика Р.В., подала апеляційну скаргу, в якій посилаючись на неправильне застосування норм матеріального права та порушення норм процесуального права, неповне з`ясування обставин, що мають значення для справи, невідповідність висновків, вкладених у рішенні суду першої інстанції, обставинам справи, просить рішення суду скасувати та ухвалити нове рішення, яким відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами. 
Свої доводи мотивує тим, що у стягувача були законні підстави для звернення до суду з заявою про видачу судового наказу про стягнення з боржника аліментів на утримання їх спільної малолітньої дочки, яка перебуває у на утриманні у стягувача. 
Зазначає, що наявність у боржника на утриманні дитини та стягнення з нього судовим рішенням на його утримання аліментів, не звільняє його від обов`язку утримувати інших дітей, та не є підставою для відмови у стягненні за судовим наказом аліментів у визначеному положенням ст. 161 ЦПК України розмірі. 
Вказує на відсутність в матеріалах справи доказів на підтвердження неможливості виконання боржником свого обов`язку по утриманню дочки ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини усіх видів заробітку ОСОБА_1 . 
Звертає увагу на те, що боржник не позбавлений можливості звернутися до суду із заявою про зменшення розміру стягуваних з нього аліментів, якщо вважає, що частка від доходу на утримання дочки є надмірним для нього тягарем. 
ОСОБА_1 подано відзив на апеляційну скаргу, в якому, посилаючись на законність та обґрунтованість судового рішення, просить його залишити без змін, а доводи апеляційної скарги просить залишити без задоволення. Наголошує на тому, що в нього були законні підстави для звернення до суду із заявою про скасування судового рішення за нововиявленими обставинами. Вважає помилковими твердження заявника апеляційної скарги про наявність у нього права на звернення з позовом про зменшення розміру стягуваних з нього аліментів, адже обставини, на які від посилається у заяві про скасування судового наказу, існували до видачі судового наказу. 
Заслухавши суддю-доповідача, пояснення представника ОСОБА_1 – адвоката Гаврилюк Н.М., яка заперечила проти задоволення апеляційної скарги, перевіривши законність й обґрунтованість ухвали суду першої інстанції в межах доводів апеляційної скарги та вимог, заявлених у суді першої інстанції, колегія суддів вважає, що апеляційна скарга підлягає задоволенню, з наступних підстав.
За приписами частини 1 статті 367 ЦПК України суд апеляційної інстанції переглядає справу за наявними в ній і додатково поданими доказами та перевіряє законність і обґрунтованість рішення суду першої інстанції в межах доводів та вимог апеляційної скарги.
Ухвалюючи оскаржуване рішення, суд першої інстанції виходив з того, що при постановленні судового наказу судом не досліджувалися та не бралися до уваги докази, якими підтверджується перебування на утриманні у боржника ще однієї дитини, на яку з нього судовим рішенням стягуються аліменти, а тому заява про перегляд судового наказу від 09 грудня 2024 року за нововиявленими обставинами є обґрунтованою та підлягає задоволенню. 
Проте з такими висновками суду першої інстанції колегія суддів погодитися не може, так як вони не відповідають вимогам закону та обставинам справи. 
За частинами першою, другою та п`ятою статті 263 ЦПК України судове рішення повинно ґрунтуватися на засадах верховенства права, бути законним і обґрунтованим. Законним є рішення, ухвалене судом відповідно до норм матеріального права із дотриманням норм процесуального права. Обґрунтованим є рішення, ухвалене на підставі повно і всебічно з`ясованих обставин, на які сторони посилаються як на підставу своїх вимог і заперечень, підтверджених тими доказами, які були досліджені в судовому засіданні.
Оскаржуване рішення зазначеним вимогам не відповідає. 
Відповідно до ч. 1 ст. 160 ЦПК України судовий наказ є особливою формою судового рішення, що видається судом за результатами розгляду вимог, передбачених статтею 161 цього Кодексу.
Згідно з п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.
Частиною 1 статті 170 ЦПК України визначено, що боржник має право протягом п`ятнадцяти днів з дня вручення копії судового наказу та доданих до неї документів подати заяву про його скасування до суду, який його видав, крім випадків видачі судового наказу відповідно до пунктів 4, 5 частини першої статті 161 цього Кодексу. Заява про скасування судового наказу може також бути подана органами та особами, яким законом надано право звертатися до суду в інтересах інших осіб.
Згідно із ч. 8 ст. 170 ЦПК України у разі видачі судового наказу відповідно до пунктів 4 і 5 частини першої статті 161 цього Кодексу, судовий наказ може бути переглянуто за нововиявленими обставинами у порядку, встановленому главою 3 розділу V цього Кодексу.
Частиною 1 статті 423 ЦПК України передбачено, що рішення, постанова або ухвала суду, якими закінчено розгляд справи, що набрали законної сили, можуть бути переглянуті у зв`язку з нововиявленими обставинами.
Нововиявлені обставини - це юридичні факти, які мають істотне значення для розгляду справи, існували на час її розгляду, але не були і не могли бути відомі заявнику, а також обставини, які виникли після набрання судовим рішенням законної сили та віднесені законом до нововиявлених обставин. Питання про те, які обставини вважати істотними, є оціночним. Суд вирішує його у кожному конкретному випадку з урахуванням того, чи ці обставини могли спростувати факти, покладені в основу судового рішення, та вплинути на висновки суду під час його ухвалення так, що якби вказана обставина була відома особам, які беруть участь у справі, то зміст судового рішення був би іншим (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 919/11027/18, провадження № 12-7звг22, пункт 5.3).
Нововиявленими є обставини, які: входять до предмета доказування у відповідній справі; обґрунтовують вимоги або заперечення сторін; можуть вплинути на висновки суду про права й обов`язки її учасників або мають інше істотне значення для правильного вирішення спору; існували на час розгляду справи, рішення в якій переглядається; спростовують фактичні дані, покладені в основу такого рішення; не були встановлені, коли суд ухвалював це рішення; не були та не могли бути відомі на час розгляду справи особі, яка звертається із заявою про перегляд рішення; стали відомими тільки після його ухвалення (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 127/10129/17, провадження № 14-549зц18, пункт 26).
Обставини, які могли бути встановлені при розгляді справи в разі виконання учасниками справи та судом вимог процесуального закону (змагальність, диспозитивність тощо), не можуть визнаватися нововиявленими (постанова Верховного Суду від 28 липня 2021 року у справі № 345/1362/20, провадження № 61-8675св21).
Не є нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці доказів, які вже оцінив суд у процесі розгляду справи. Крім того, судове рішення не можна переглядати у зв`язку з нововиявленими обставинами у разі, якщо обставини, передбачені процесуальним законом, відсутні, а також якщо ці обставини були або могли бути відомі заявникові на час розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 22 січня 2019 року у справі № 127/10129/17, провадження № 14-549зц18, пункти 27, 28).
Не належать до нововиявлених нові обставини, які виникли або змінилися після ухвалення судом рішення, доказ, який підтверджує обставини, що виникли після рішення, або нове обґрунтування позовних вимог чи заперечень проти позову; не може вважатися нововиявленою обставина, яка ґрунтується на переоцінці тих доказів, які вже оцінювалися судами у процесі розгляду справи (постанова Великої Палати Верховного Суду від 14 квітня 2021 року у справі № 9901/819/18, провадження № 11-430заі20, пункт 6.38).
За усталеною практикою Європейського суду з прав людини (далі - ЄСПЛ) процедура поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами на вимогу сторони провадження для виправлення помилок правосуддя, як така, не суперечить положенням Конвенції про захист прав людини і основоположних свобод 1950 року (далі - Конвенція) за умови відсутності зловживання. У цьому контексті ЄСПЛ неодноразово наголошував, що сама по собі наявність у національних законодавствах процедура перегляду судових рішень за нововиявленими обставинами не суперечить праву на справедливий судовий розгляд та принципу правової визначеності, якщо зазначений вид перегляду використовується для виправлення помилок правосуддя (рішення ЄСПЛ від 18 листопада 2004 року у справі «Правєдная проти росії», від 06 грудня 2005 року у справі «Попов проти Молдови» № 2).
Процедура поновлення розгляду справи за нововиявленими обставинами має бути використана у спосіб, сумісний із пунктом 1 статті 6 Конвенції.
Необхідними умовами нововиявлених обставин, визначених пунктом 1 частини другої статті 423 ЦПК України, є те, що вони існували на час розгляду справи; ці обставини не могли бути відомі заявникові на час розгляду справи; вони входять до предмета доказування у справі та можуть вплинути на висновки суду про права та обов`язки осіб, які беруть участь у справі.
Тлумачення п. 1 ч. 2 ст. 423 глави 3 розділу V ЦПК України з метою перегляду за нововиявленими обставинами судового наказу про стягнення аліментів дає підстави для висновку, що такими нововиявленими обставинами є юридичні факти, які існували на час видачі судового наказу, є істотними для розгляду заяви про його видачу, тобто могли вплинути на висновки суду про права та обов`язки заявника і боржника. Нововиявлені обставини є також обставини, які виникли після набрання судовим наказом законної сили, але віднесені законом до нововиявлених обставин.
Необхідно розрізняти нові докази та докази, якими підтверджуються нововиявлені обставини, оскільки нові докази не можуть бути підставою для перегляду судового наказу у зв`язку з нововиявленими обставинами (постанова Верховного Суду від 30 серпня 2021 року у справі № 461/1229/20, провадження № 61-15179св20).
Ключовим для розуміння природи зазначеного виду перегляду судових рішень є тлумачення поняття «нововиявлені обставини». ЄСПЛ зауважує, що процедура скасування судового рішення за нововиявленими обставинами передбачає, що віднайдено докази, які раніше не були об`єктивно доступними та які можуть призвести до іншого результату судового розгляду. Особа, яка вимагає скасування судового рішення, має довести, що вона не мала можливості надати суду докази до закінчення судового розгляду і що такі докази мають вирішальне значення для справи.
Системний аналіз практики ЄСПЛ щодо перегляду судових рішень дозволяє зробити висновок, що нововиявленими обставинами можуть бути визнані обставини, які: а) існували під час розгляду справи судом; б) не були відомими суду та учасникам справи під час розгляду справи судом; в) мають істотне значення для справи і можуть призвести до іншого результату судового розгляду (тобто, коли врахування їх судом мало б наслідком прийняття іншого судового рішення, ніж те, яке було прийняте) (рішення ЄСПЛ від 26 червня 2018 року у справі «Industrial Financial Consortium Investment Metallurgical Union проти України», від 09 червня 2011 року у справі «Желтяков проти України»).
Враховуючи викладене, як за чинним процесуальним законодавством, так і за сталою практикою ЄСПЛ, до нововиявлених обставин належать факти об`єктивної дійсності, на яких ґрунтуються вимоги і заперечення сторін, а також інші факти, які мають значення для правильного розв`язання спору.
Визначені законодавчо як нововиявлені, ці обставини за своєю юридичною суттю є фактичними даними, що в установленому порядку спростовують факти, які було покладено в основу судового рішення. Такі обставини мають бути відповідним чином засвідчені, тобто підтверджені належними і допустимими доказами. Суд вправі змінити або скасувати судове рішення за нововиявленими обставинами лише за умови, що ці обставини впливають на юридичну оцінку обставин, здійснену судом у судовому рішенні, що переглядається.
Отже, процедура скасування остаточного судового рішення у зв`язку з нововиявленими обставинами передбачає існування доказу або факту, який має значення для з`ясування обставин справи, раніше не був відомий, однак він міг би призвести до іншого результату судового розгляду (постанова Великої Палати Верховного Суду від 03 серпня 2022 року у справі № 910/11027/18, провадження № 12-7звг22).
Суд першої інстанції, ухвалюючи оскаржуване рішення, зазначивши про наявність у боржника ОСОБА_1 ще однієї дитини – сина ОСОБА_7 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , на утримання якого рішенням суду були стягнуті аліменти, не обґрунтував, яким чином дана обставин могла вплинути на вирішення заяви стягувача про видачу судового наказу. Крім того, не наведено мотивів відмови у задоволенні заяви ОСОБА_2 про видачу судового наказу. 
Відповідно до п. 4) та 5) ч. 1 ст. 161 ЦПК України судовий наказ може бути видано, якщо: заявлено вимогу про стягнення аліментів у розмірі на одну дитину - однієї чверті, на двох дітей - однієї третини, на трьох і більше дітей - половини заробітку (доходу) платника аліментів, але не більше десяти прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку на кожну дитину, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб; заявлено вимогу про стягнення аліментів на дитину у твердій грошовій сумі в розмірі 50 відсотків прожиткового мінімуму для дитини відповідного віку, якщо ця вимога не пов`язана із встановленням чи оспорюванням батьківства (материнства) та необхідністю залучення інших заінтересованих осіб.
Вимоги до форми та змісту заяви про видачу судового наказу викладені в ст. 163 ЦПК України. 
Частиною 1 статті 165 ЦПК України визначено, що суддя відмовляє у видачі судового наказу, якщо: 1) заява подана з порушеннями вимог статті 163 цього Кодексу; 2) заяву подано особою, яка не має процесуальної дієздатності, не підписано або підписано особою, яка не має права її підписувати, або особою, посадове становище якої не вказано; 2-1) заяву подано особою, яка відповідно до частини шостої статті 14 цього Кодексу зобов`язана зареєструвати електронний кабінет, але не зареєструвала його; 3) заявлено вимогу, яка не відповідає вимогам статті 161 цього Кодексу; 4) наявні обставини, передбачені частиною першою статті 186 цього Кодексу; 5) з моменту виникнення права вимоги пройшов строк, який перевищує позовну давність, встановлену законом для такої вимоги, або пройшов строк, встановлений законом для пред`явлення позову в суд за такою вимогою; 6) судом раніше виданий судовий наказ за тими самими вимогами, за якими заявник просить видати судовий наказ; 7) судом раніше відмовлено у видачі судового наказу з підстав, передбачених пунктами 3-6 частини першої цієї статті; 8) із поданої заяви не вбачається виникнення або порушення права грошової вимоги, за якою заявником подано заяву про видачу судового наказу; 9) заяву подано з порушенням правил підсудності.
Встановлено, що подана ОСОБА_2 заява про видачу судового наказу відповідає вимогам ст. 163 ЦПК України. Вимога про стягнення з ОСОБА_1 на користь заявника аліментів на утримання неповнолітньої дочки ОСОБА_8 , ІНФОРМАЦІЯ_1 у розмірі частини його заробітку (доходу), але не більше 10 прожиткових мінімумів на дитину відповідного віку, щомісячно, узгоджується з положеннями визначеним ч. 1 ст. 161 ЦПК України переліком вимог за якими може бути видано судовий наказ. 
ОСОБА_1 , звертаючись до суду із заявою про перегляд судового наказу за нововиявленими обставинами, вказував на те, що при видачі судового наказу, суду не було відомо про існування у нього на утриманні сина ОСОБА_3 , на якого за рішенням суду він сплачує аліменти, а тому, на його думку, розмір стягуваних аліментів за цим судовим наказом не відповідає вимогам п. 4 ч. 1 ст. 161 ЦПК України. 
Проте, з такими доводами колегія суддів погодитися не може, адже положеннями пункту 4 ч.1 ст. 161 ЦПК України визначені обмеження розміри часток із доходів платника, які можуть бути стягнуті на утриманні дітей а саме судовим наказом. Натомість наявність іншого судового рішення про стягнення з ОСОБА_1 аліментів у твердій грошовій сумі на іншу дитину не зумовлює обов`язку суду, відповідно до ч. 1 ст. 165 ЦПК України для відмови у видачу судового наказу 
Подібні правові висновки, викладені Верховним Судом у постанові від 21 грудня 2021 року у справі №492/990/20.
Отже, за вказаних обставин, на переконання колегії суддів, обставини на які посилається ОСОБА_1 , не є нововиявленими обставинами в розумінні положень пункту 1 частини другої статті 423 ЦПК України, а тому відсутні підстав для задоволення заяви ОСОБА_1 .
У випадку незгоди з судовим наказом боржник вправі захистити своє право шляхом подачі позову про зменшення розміру аліментів (припинення стягнення, тощо) (частина сьома статті 170 ЦПК України).
Таким чином, рішення суду на підставі п. 4 ч. 1 ст. 376 ЦПК України підлягає скасуванню з ухваленням нового рішення, яким відмовити у задоволені заяви про перегляд ухвали за нововиявленими обставинами. 
Відповідно до ч. 13 ст. 141 ЦПК України якщо суд апеляційної чи касаційної інстанції, не передаючи справи на новий розгляд, змінює рішення або ухвалює нове, цей суд відповідно змінює розподіл судових витрат.
У зв`язку з тим, що ОСОБА_2 звільнена від сплати судового збору за п. 3 ч. 1 ст. 5 Закону України «Про судовий збір», а тому судовий збір за апеляційне оскарження судового рішення в сумі 605 грн 60 коп. підлягають стягненню із ОСОБА_1 на користь держави. 
Керуючись ст. 259, 268, 367, 374, 376, 381-384 ЦПК України, апеляційний суд

у х в а л и в:

Апеляційну скаргу  ОСОБА_2 , яка подана її представником – адвокатом Маховиком Романом Васильовичем, задовольнити. 
Рішення Ковпаківського районного суду м. Суми від 18 лютого 2025 року скасувати та ухвалити нове рішення. 
Відмовити у задоволенні заяви ОСОБА_1 про перегляд за нововиявленими обставинами судового наказу Ковпаківського районного суду м. Суми від 09 грудня 2024 року за заявою ОСОБА_2 про видачу судового наказу про стягнення аліментів на дитину з ОСОБА_1 .
Стягнути з ОСОБА_1 на користь держави 605 гривень 60 копійок судового збору за розгляд справи в суді апеляційної інстанції. 
Постанова набирає законної сили з дня її ухвалення і на неї може бути подана касаційна скарга протягом тридцяти днів з дня складення повного судового рішення безпосередньо до Верховного Суду.
Повне судове рішення складене 17 березня 2026 року.

Головуючий -  	О. І. Собина	

Судді: В. І. Криворотенко 

Д. В. Сізов