Справа № 364/993/25
Провадження № 2/364/47/26

РІШЕННЯ
ІМЕНЕМ УКРАЇНИ

26.03.2026 , Володарський районний суд Київської області в складі:

головуючої судді Моргун Г. Л.,
за участю секретаря судового засідання Сіваченко Л. В.,
розглянувши у відкритому судовому засіданні, в селищі Володарка, у режимі відео конференція цивільну справу за позовом 
ОСОБА_1 (РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 , засоби зв`язку не зазначені), 
представник позивача ОСОБА_2 (РНОКПП НОМЕР_2 , адвокат, ел. пошта ІНФОРМАЦІЯ_1 , тел. НОМЕР_3 )
до 
Володарської селищної ради Київської області (ЄДРПОУ 04359732, адреса площа Миру, 4, селище Володарка, Білоцерківський район, Київська область, 09301, засоби зв`язку не зазначені) 
про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом,

УСТАНОВИВ:

11.11.2025 представниця позивача звернулася в підсистемі ЄСІТС «Електронний суд» до суду. Ознайомившись з матеріалами справи, суддя 17.11.2025 встановила, що така позовна заява підлягає залишенню без руху, оскільки її подано з порушенням вимог ст.177 ЦПК України, про що постановила відповідну ухвалу та надала позивачу строк для усунення недоліків.
26.11.2025 представниця позивача на усунення встановлених судом недоліків подала до суду платіжну інструкцію на ствердження сплати судового збору, одночасно просила суд відкрити провадження у справі.
У позові представниця позивача, посилаючись на обставини виниклих правовідносин та ст.ст. 328 , 392 , 1216 , 1217 , 1222 , 1223 , 1235 , 1268 ЦК України, ст.ст. 174-175 ЦПК України, просить суд:
- встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , на час відкриття спадщини, разом з ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 ;
- визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме на (одна друга) частки квартири АДРЕСА_2 та на ( одна друга) частки земельної ділянки кадастровий номер 3221655100:01:029:0014 загальною площею 0,057 га згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 511073, виданого 17 лютого 2006 року Володарською селищною радою Київської області;
- витребувати від приватного нотаріуса Білоцерківського районного нотаріального округу Київської області Полєжаєвої Г.М. спадкову справу, відкриту після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

01.12.2025 судом відкрито провадження та призначено підготовчий судовий розгляд на 23.12.2025.
За клопотанням представниці позивача підготовче судове засідання 23.12.2025 відкладено на 29.01.2026, 16.02.2026.

16.02.2026 суд закрив підготовче провадження у справі та призначив судовий розгляд справи по суті на 16.03.2026, 11:30.Одночасно суд задовольнив клопотання про виклик у судове засідання свідків ОСОБА_4 , ОСОБА_5 . 

У судовому засіданні представниця позивача підтримала позовні вимоги, посилаючись на обставини викладені у позовній заяві. Просила задовольнити позовні вимоги у повному обсязі. 

Відповідач Володарська селищна рада Білоцерківського району Київської області у судове засідання свого представника не направили. Про відкриття провадження та час і місце розгляду справи належним чином повідомлена. На адресу суду надійшла заява, якою від подач просить проводити судовий розгляд за відсутності їх представника, проти вимог не заперечують (а.с.77).

Суд, ознайомившись із позовною заявою, взявши до уваги позиції представниці позивача та позивача, заслухавши пояснення свідків, дослідивши матеріали справи, вважає, що позов підлягає задоволенню. 

Судом встановлено, ІНФОРМАЦІЯ_4 помер ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , про що 16 жовтня 2019 року складено відповідний актовий запис № 83 (а.с.11).
За життя, 14 травня 2013 року ОСОБА_3 вчинив розпорядження на випадок своєї смерті (а.с.86). Заповів (одна друга) частки квартири АДРЕСА_2 та на ( одна друга) частки земельної ділянки кадастровий номер 3221655100:01:029:0014 загальною площею 0,057 га згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 511073, виданого 17 лютого 2006 року Володарською селищною радою Київської області ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 (а.с.12).

Належність зазначеного спадкового майна ОСОБА_3 підтверджена, зокрема: ( одна друга) частки земельної ділянки кадастровий номер 3221655100:01:029:0014 загальною площею 0,057 га згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 511073, виданого 17 лютого 2006 року Володарською селищною радою Київської області (а.с.14); (одна друга) частки квартири АДРЕСА_2 свідоцтвом про право власності на житло ( а.с.15).

Позивач має право на спадкування після ОСОБА_3 , оскільки він визначений у заповіті. Однак 21 квітня 2023 року, він, звернувшись до приватного нотаріуса із заявою про оформлення спадкового майна отримав відмову, оскільки на момент звернення спадкоємець не надав доказів на підтвердження спільного проживання спадкоємця з померлим та прийняття ним спадкового майна (а.с.20, 60).
Інших спадкоємців ні за законом ні за заповітом судом не встановлено. Фактично після смерті ОСОБА_3 спадщину прийняв ОСОБА_1 .
Задовольняючи позовні вимоги, суд виходить із наступних міркувань.
Згідно зі статтею 15 ЦК України кожна особа має право на захист свого цивільного права у разі його порушення, невизнання або оспорювання, а також на захист свого інтересу, який не суперечить загальним засадам цивільного законодавства.
Юридичні факти - це життєві обставини чи факти, з якими норми права пов`язують виникнення, зміну або припинення правовідносин.
Частиною першою статті 315 ЦПК України передбачено перелік юридичних фактів, які можуть бути встановлені у судовому порядку.
Встановлення фактів, від яких залежить виникнення, зміна або припинення особистих чи майнових прав фізичних осіб в судовому порядку можливо лише тоді, коли чинним законодавством не передбачено іншого порядку їх встановлення.
Суд вправі розглядати справи про встановлення факту, коли цей факт безпосередньо породжує юридичні наслідки, наприклад, якщо підтвердження такого факту необхідне заявникові для одержання в органах, що вчиняють нотаріальні дії, свідоцтва про право на спадщину.
Згідно зі статтями 1216, 1218 ЦК України спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця) до інших осіб (спадкоємців). До складу спадщини входять усі права і обов`язки, що належали спадкодавцю на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті.
Статтями 1217, 1223 ЦК України передбачено, що спадкування здійснюється за заповітом або за законом. Право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. У разі відсутності заповіту, визнання його недійсним, неприйняття спадщини або відмови від її прийняття спадкоємцями за заповітом, а також у разі неохоплення заповітом усієї спадщини право на спадкування за законом одержують особи, визначені у статтях 1261-1265 цього Кодексу (спадкоємці за законом першої-п`ятої черг). Право на спадкування виникає у день відкриття спадщини.
Відповідно до частини першої статті 1221 ЦК України місцем відкриття спадщини є останнє місце проживання спадкодавця.
Відповідно до статті 1268 ЦК України спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її. Не допускається прийняття спадщини з умовою чи із застереженням. Спадкоємець, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Незалежно від часу прийняття спадщини вона належить спадкоємцеві з часу відкриття спадщини.
Частина третя статті 1268 ЦК України вимагає наявності фактичного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не лише реєстрації місця проживання за адресою спадкодавця, що можуть бути відмінними один від одного.
Такий правовий висновок щодо застосування частини третьої статті 1268 ЦК України викладений у постановах Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17, від 18 листопада 2020 року у справі № 523/19010/15, від 02 квітня 2021 року у справі № 191/1808/19, від 28 квітня 2021 року у справі № 204/2707/19.
Для вирішення питання щодо наявності підстав для застосування до спірних правовідносин положень частини третьої статті 1268 ЦК України має значення встановлення факту постійного проживання спадкоємця за законом чи заповітом із спадкодавцем на час відкриття спадщини.
Частиною першою статті 29 ЦК України визначено, що місцем проживання фізичної особи є житло, в якому вона проживає постійно або тимчасово.
Положення статті 29 ЦК України не ставлять місце фактичного проживання особи в залежність від місця її реєстрації.
Право на вибір місця проживання закріплено у статті 33 Конституції України, відповідно до якої кожному, хто на законних підставах перебуває на території України, гарантується свобода пересування, вільний вибір місця проживання, право вільно залишати територію України, за винятком обмежень, які встановлюються законом.
Під місцем постійного проживання розуміється місце, де фізична особа постійно проживає. Тимчасовим місцем проживання є місце перебування фізичної особи, де вона знаходиться тимчасово (під час перебування у відпустці, відрядженні, зокрема у готелі чи в санаторії тощо).
Згідно з пунктами 3.21, 3.22 глави 10 розділу ІІ Порядку вчинення нотаріальних дій нотаріусами України, затвердженого наказом Міністерства юстиції України від 22 лютого 2012 року № 296/5 (у редакції, чинній на момент виникнення спірних правовідносин), спадкоємець, який постійно проживав із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, якщо протягом строку, встановленого статтею 1270 ЦК України, він не заявив про відмову від неї. У разі відсутності у паспорті такого спадкоємця відмітки про реєстрацію його місця проживання доказом постійного проживання із спадкодавцем можуть бути: довідка житлово-експлуатаційної організації, правління житлово-будівельного кооперативу, відповідного органу місцевого самоврядування про те, що спадкоємець на день смерті спадкодавця проживав разом із цим спадкодавцем.
Положення частини третьої статті 1268 ЦК України вказують на необхідність для прийняття спадщини саме постійного проживання спадкоємця разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, а не реєстрації їх місця проживання за однією адресою, що за певних обставин може бути відмінним один від одного (постанови Верховного Суду від 21 жовтня 2020 року у справі № 569/15147/17, від 12 січня 2022 року у справі № 446/53/16-ц).

Позивач, звертаючись до суду із позовом та його представниця у судовому засіданні вказували, що позивач не був зареєстрований разом зі спадкодавцем. Померлий був зареєстрований та постійно проживав за адресою АДРЕСА_3 . Однак після смерті матері позивача ОСОБА_6 , ІНФОРМАЦІЯ_6 , яка була дружиною спадкодавця та постійно спільно проживала разом зі своїм чоловіком і була співвласником вказаної квартири, позивач почав проживати разом із ОСОБА_3 , так як той потребував додаткового піклування та догляду. З 11.05.2015 ОСОБА_1 був призваний до лав ЗСУ та перебував на військовій службі, а тому не міг проживати зі спадкодавцем, разом з тим, надавав вітчиму фінансову допомогу. З 28.07.2016 позивач припинив військову службу, був звільнений в запас та з того часу постійно проживав зі спадкодавцем за адресою АДРЕСА_3 , включно до дня смерті (часу відкриття спадщини). Зазначені обставини позивач, надаючи пояснення в якості свідка та інші свідки ствердили у судовому розгляді. 

Так, допитані в судовому засіданні свідки ОСОБА_4 та ОСОБА_7 , ствердили факт постійного проживання ОСОБА_1 з його вітчимом ОСОБА_3 до дня смерті останнього. Вказували, що ОСОБА_1 з дня смерті матері, доглядав за чоловіком матері ОСОБА_3 , прожили вони в одному будинку, позивач надавав останньому допомогу.

Судом досліджено акт обстеження матеріально-побутових умов сім`ї № 117 від 23.06.2023, згідно якого ОСОБА_1 проживає за адресою квартира АДРЕСА_2 та що він проживав у 2019 році за вказаною адресою і доглядав до смерті ОСОБА_3 , який був чоловіком його матері ОСОБА_6 ( а.с. 18-19).

Відсутність реєстрації місця проживання позивача за місцем проживання спадкодавця не може бути доказом того, що він не проживав зі спадкодавцем, оскільки сама по собі відсутність такої реєстрації згідно зі статтею 2 Закону України "Про свободу пересування та вільний вибір місця проживання в Україні" не є абсолютним підтвердженням обставин про те, що спадкоємець не проживав зі спадкодавцем на час відкриття спадщини, якщо обставини, встановлені частиною третьою статті 1268 ЦК України, підтверджуються іншими належними і допустимими доказами, які були надані позивачем та оцінені судом.
Аналогічні висновки зроблені Верховним Судом у постановах від 10 січня 2019 року в справі № 484/747/17, від 07 червня 2022 року в справі № 175/4514/20.
Згідно з частинами першою-четвертою статті 12, частинами першою п`ятою, шостою статті 81 ЦПК України цивільне судочинство здійснюється на засадах змагальності сторін. Учасники справи мають рівні права щодо здійснення всіх процесуальних прав та обов`язків, передбачених законом. Кожна сторона повинна довести обставини, які мають значення для справи і на які вона посилається як на підставу своїх вимог або заперечень, крім випадків, встановлених цим Кодексом. Кожна сторона несе ризик настання наслідків, пов`язаних із вчиненням чи невчиненням нею процесуальних дій. Докази подаються сторонами та іншими учасниками справи. Доказування не може ґрунтуватися на припущеннях.
Доказами є будь-які дані, на підставі яких суд встановлює наявність або відсутність обставин (фактів), що обґрунтовують вимоги і заперечення учасників справи, та інших обставин, які мають значення для вирішення справи (частина перша статті 76 ЦПК України).
Суд оцінює докази за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на всебічному, повному, об`єктивному та безпосередньому дослідженні наявних у справі доказів. Жодні докази не мають для суду заздалегідь встановленої сили. Суд оцінює належність, допустимість, достовірність кожного доказу окремо, а також достатність і взаємний зв`язок доказів у їх сукупності. Суд надає оцінку як зібраним у справі доказам в цілому, так і кожному доказу (групі однотипних доказів), який міститься у справі, мотивує відхилення або врахування кожного доказу (групи доказів) (стаття 89 ЦПК України).
З огляду на наведене, оцінюючи в сукупності надані докази, встановивши, що за життя спадкодавця позивач хоч і не був зареєстрований з вітчимом за однією адресою, однак у зв`язку необхідністю постійного стороннього догляду ОСОБА_3 до дня його смерті проживав у будинку за адресою квартири АДРЕСА_2 , що повністю підтверджується наявними в матеріалах справи доказами, показами свідків. Відтак судом встановлено, що ОСОБА_1 станом на час смерті спадкодавця ОСОБА_3 проживав з ним постійно, а не тимчасово, а отже прийняв спадщину в розумінні частини третьої статті 1268 ЦК України, та що він має право на спадкування за заповітом. 

Так, відповідно до ст. 328 ЦК України, право власності набувається на підставах, що не заборонені законом , зокрема із правочинів .
Право власності вважається набутим правомірно, якщо інше прямо не випливає із закону або незаконність набуття права власності не встановлено судом .
Як роз`яснив Пленум Верховного Суду України у постанові від 30 травня 2008 року № 7 «Про судову практику у справах про спадкування» свідоцтво про право на спадщину видається за письмовою заявою спадкоємців, які прийняли спадщину в порядку, установленому цивільним законодавством. У разі відмови нотаріуса в оформленні права на спадщину особа може звернутися до суду за правилами позовного провадження.
Відповідно до ст. 16 ЦК України способом захисту цивільних прав та інтересів є визнання права. 
Спадкуванням є перехід прав та обов`язків (спадщини) від фізичної особи, яка померла (спадкодавця), до інших осіб (спадкоємців). Спадкування здійснюється за заповітом або за законом. До складу спадщини входять усі права та обов`язки, що належали спадкодавцеві на момент відкриття спадщини і не припинилися внаслідок його смерті. Спадкоємець за заповітом чи за законом має право прийняти спадщину або не прийняти її.
Ст. 1222 ч.1 ЦК України вказує, що спадкоємцями за заповітом і за законом можуть бути фізичні особи, які є живими на час відкриття спадщини, а також особи, які були зачаті за життя спадкодавця і народженні живими після відкриття спадщини. Відповідно до вимог ст. 1223 ЦК України право на спадкування мають особи, визначені у заповіті. 
Право власності на земельну ділянку переходить до спадкоємців на загальних підставах, із збереженням її цільового призначення за ст.1225 ЦК України. Ст. 81 ч.1 п. г Земельного Кодексу України визначено, що громадяни України набувають право власності на земельні ділянки на підставі прийняття спадщини.
Таким чином, встановлені судом обставини вказують, що ОСОБА_1 є спадкоємцем за заповітом, який постійно проживав разом із спадкодавцем на час відкриття спадщини, вважається таким, що прийняв спадщину, протягом строку, встановленого статтею 1270 цього Кодексу, він не заявив про відмову від неї. Оскільки строк звернення спадкоємця, який фактично прийняв спадщину до нотаріуса із заявою про прийняття спадщини строком не обмежений, інших спадкоємців за законом та за заповітом, а також осіб, які мають право на обов`язкову частку у спадщині, судом не встановлено, спору про майнове або особисте немайнове право не існує, суд вважає вказані позивачем вимоги обґрунтованими, які відповідно до вищезазначених норм права підлягають задоволенню у повному обсязі.

Керуючись ст. 81 Земельного Кодексу України, ст. ст. 328, 392, 1216, 1217, 1218, 1222, 1223, 1225, 1268 ЦК України, ст. ст. 10, 89, 141, 259, 265, 268, 273 ЦПК України, суд,
У Х В А Л И В:
Позов ОСОБА_1 до Володарської селищної ради Київської області про встановлення факту постійного проживання разом зі спадкодавцем на час відкриття спадщини та визнання права власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом - повністю задовольнити.

Встановити факт постійного проживання ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_7 , на час відкриття спадщини, разом з ОСОБА_3 , ІНФОРМАЦІЯ_5 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 .

Визнати за ОСОБА_1 , ІНФОРМАЦІЯ_3 , РНОКПП НОМЕР_1 , адреса АДРЕСА_1 , право власності на спадкове майно в порядку спадкування за заповітом після смерті ОСОБА_3 , який помер ІНФОРМАЦІЯ_2 , а саме на:
- (одна друга) частки квартири АДРЕСА_2 ;
- (одна друга) частки земельної ділянки кадастровий номер 3221655100:01:029:0014 загальною площею 0,057 га згідно державного акту на право власності на земельну ділянку серії ЯБ № 511073, виданого 17 лютого 2006 року Володарською селищною радою Київської області.
Рішення може бути оскаржене до Київського апеляційного суду протягом тридцяти днів з дня його виготовлення рішення.

Суддя       Г. Л. Моргун