ЗАКАРПАТСЬКИЙ ОКРУЖНИЙ АДМІНІСТРАТИВНИЙ СУД
Р І Ш Е Н Н Я
і м е н е м У к р а ї н и

18 лютого 2026 року 	м. Ужгород	№ 260/9777/25 	
Закарпатський окружний адміністративний суд у складі: головуючої – судді Маєцької Н.Д., розглянувши в порядку письмового провадження адміністративну справу за позовною заявою ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 ) до Військової частини НОМЕР_1 про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії, -

В С Т А Н О В И В:

ОСОБА_1 звернувся до Закарпатського окружного адміністративного суду з адміністративним позовом до Військової частини НОМЕР_1 , в якому просить: 1) Визнати протиправною бездіяльність Військової частини НОМЕР_1 Міністерства оборони України щодо нарахування та виплати ОСОБА_1 додаткової винагороди, установленої постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі 100000 грн. за період з 30.07.2023 року по 28.08.2023 року та з 02 червня 2024 року по 05 грудня 2024 року пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, ураховуючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної) комісії у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини; 2) Зобов`язати Військову частину НОМЕР_1 нарахувати та виплатити ОСОБА_1 додаткову винагороду, установлену постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2022 року №168 "Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану", у розмірі 100000,00 грн. за період з 30.07.2023 року по 28.08.2023 року та 02 червня 2024 року по 05 грудня 2024 року пропорційно дням перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я, ураховуючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого або перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово- лікарської (лікарсько-експертної) комісії у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини.
Позовні вимоги обґрунтовані тим, що 16.07.2023 року позивач отримав мінно-вибухову травму акубаротравму з травматичною перформацією обох барабанних перетинок. Факт отримання вказаних поранень підтверджується довідкою про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва) від 01.08.2023 року № 3500/КП. Однак, за період з 30 липня 2023 року по 28 серпня 2023 року та в період з 02 червня 2024 року по 05 грудня 2024 року позивач не отримував гарантовані Постановою Кабінету Міністрів України від 28 лютого 2025 року № 168 виплати. Позивач звернувся із рапортом до командира військової частини НОМЕР_1 про здійснення всіх виплат, передбачених Постановою КМУ № 168, однак отримав відмову, у зв`язку з чим, звернувся до суду з даним позовом. 
Відповідач надав суду відзив на позовну заяву, відповідно до якого просить відмовити у задоволенні позову в зв`язку з тим, що додаткова винагорода з розрахунку 100000,00 грн. за період з 30.07.2023 року по 28.08.2023 року позивачу не виплачувалася, оскільки у висновку ВЛК зазначено, що травма легкого ступеня, що не відповідає умовам для включення до наказу на виплату додаткової винагороди, що визначені в Порядку № 260. Щодо нарахування та виплати додаткової винагороди за період з 02.06.2024 року по 05.12.2024 року, відповідач зазначає, що у спірний період не відбувалось безпосереднього стаціонарного лікування травм, що встановлені довідкою про встановлення травми № 3500/кп від 01.08.2023 року. Відтак, у військової частини НОМЕР_1 не було підстав для нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди відповідно до вимог постанови Кабінету Міністрів України № 168. 
Дослідивши матеріали справи, всебічно і повно з`ясувавши всі фактичні обставини, на яких ґрунтуються позовні вимоги, об`єктивно оцінивши докази, які мають юридичне значення для розгляду справи і вирішення спору по суті, суд приходить наступних висновків. 
Відповідно до довідки військово-лікарської комісії А 1065 від 29 липня 2023 року № 1184 діагноз та постанова ВЛК про причинний зв`язок захворювання (травми, поранення, контузії, каліцтва): стан після перенесеної мінно-вибухової травми, закритої черепно-мозкової травми, струсу головного мозку, акубаротравми, бойової психічної травми (16.07.2023) з травматичною перфорацією обох барабанних перетинок у вигляді гострої двобічної сенсоневральної приглуховатості зі зниженням слуху на обидва цуха при сприйнятті шепітної мови 4,0 м на праве вухо та 4.0 м на ліве вухо, цефалгічного. тривожно-інсомнічного, посткомоційного синдромів. Травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби. (довідка про обставини травми не надана).
На підставі статті 81 графи ІІ Розкладу хвороб, графи потребує відпустки за станом здоров`я на 30 (тридцять) календарних днів. За наказом МОЗ від 04.07.2007 № 370 травма легкого ступеня.
Відповідно до Довідки військової частини НОМЕР_1 від 01.08.2023 року № 3500/КП позивач 16 липня 2023 року отримав мінно-вибухову травму. Закриту черепно-мозкову травму, струс головного мозку. Акубаротравму з травматичною перфорацією обох барабанних перетинок.
Позивач звернувся із рапортом від 22 серпня 2025 року до командира військової частини НОМЕР_1 , в якому просив здійснити належні йому всі виплати гарантовані Постановою КМУ від 28 лютого 2022 року . 
Відповідач листом від 12 вересня 2025 року № 138/53/4546 повідомив позивача, що з 30 липня по 28 серпня 2023 року він перебував у відпустці за станом здоров`я (на підставі висновку ВЛК від 29.07.2023 року, довідка №1184 видана військовою частиною НОМЕР_2 ). Відповідно за липень 2023 року, відповідно до наказу командира військової частини НОМЕР_1 від 11.08.2023 року № 3449/кп, позивачу нараховано додаткову винагороду в розмірі 93548,39 грн з розрахунку 100000,00 грн за період безпосередньої участі в бойових діях з 01.07.2023 по 16.07.2023 року та за період стаціонарного лікування з 17.07.2023 по 29.07.2023 року та перераховано на картковий рахунок 18.08.2023 року.
За період перебування у відпустці за станом здоров`я наданої на підставі висновку ВЛК від 29.07.2023 року (довідка №1184 видана військовою частиною НОМЕР_2 ) додаткова винагорода не нараховувалась та не виплачувалась, оскільки у висновку ВЛК зазначено, що згідно «Класифікатора розподілу травм за ступенем тяжкості» затвердженого наказом МОЗ України від 04.07.2007 року №370 «травма легкого ступеня», що не відповідає умовам для включення до наказу на виплату додаткової винагороди визначеним в Порядку №260.
Також, за період проходження служби у військовій частині НОМЕР_1 позивач перебував на стаціонарному лікуванні з 02.06.2024 року по 10.06.2024 року (виписка з медичної карти №5891 від 10.06.2024 року видана КНП «Міська лікарня №9»), у відпустках для лікування у зв`язку з хворобою з 11.06.2024 по 12.07.2024 року наданої на підставі рішення ВЛК від 10.06.2024 року (довідка ВЛК № 622 видана КНП «Міська лікарня №9»), з 12.07.2024 по 10.08.2024 року наданої на підставі рішення ВЛК від 11.07.2024 року (довідка ВЛК № 3865 видана військовою частиною НОМЕР_3 ), на стаціонарному лікуванні з 14.10.2024 по 25.10.2024 року (виписка з медичної карти №23575 від 25.10.2024 року видана КНП «Київська міська лікарня №4») та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою з 06.11.2024 по 05.12.2024 року наданої на підставі рішення ВЛК від 05.11.2024 року (довідка ВЛК № 29259 видана НВМКЦ «Головний військовий клінічний госпіталь»). За ці періоди додаткова винагорода не нараховувалась та не виплачувалась, оскільки позивач лікувався із захворюваннями, які не пов`язані з отриманою травмою під час захисту Батьківщини, відповідно нарахування та виплата додаткової винагороди за періоди перебування на такому лікуванні чи у відпустці не передбачена чинним законодавством.
Вважаючи протиправною бездіяльність відповідача щодо невиплати грошової винагороди за періоди перебування на стаціонарному лікуванні та у відпустці для лікування, позивач звернувся до суду. 
Надаючи оцінку спірним правовідносинам, суд зазначає наступне. 
Частиною другою статті 19 Конституції України передбачено, що органи державної влади та органи місцевого самоврядування, їх посадові особи зобов`язані діяти лише на підставі, в межах повноважень та у спосіб, що передбачені Конституцією та законами України.
Відповідно до ч.1 ст.2 Закону України Про військовий обов`язок і військову службу №2232-XII від 25.03.1992 (далі - Закон №2232-ХІІ), військова служба є державною службою особливого характеру, яка полягає у професійній діяльності придатних до неї за станом здоров`я і віком громадян України (за винятком випадків, визначених законом), іноземців та осіб без громадянства, пов`язаній із обороною України, її незалежності та територіальної цілісності. 
Спеціальним законом, який здійснює правове регулювання відносин між державою і громадянами України у зв`язку з виконанням ними конституційного обов`язку щодо захисту Вітчизни, незалежності та територіальної цілісності України, а також визначає загальні засади проходження в Україні військової служби, порядок проходження військової служби, права та обов`язки військовослужбовців є Закон України Про соціальний і правовий захист військовослужбовців та членів їх сімей (далі - Закон №2011-XII).
Відповідно до ст.9 Закону №2011-XII, держава гарантує військовослужбовцям достатнє матеріальне, грошове та інші види забезпечення в обсязі, що відповідає умовам військової служби, стимулює закріплення кваліфікованих військових кадрів. Центральний орган виконавчої влади, що реалізує державну політику у сфері праці та соціальної політики, інші центральні органи виконавчої влади відповідно до їх компетенції розробляють та вносять у встановленому порядку пропозиції щодо грошового забезпечення військовослужбовців. До складу грошового забезпечення входять: посадовий оклад, оклад за військовим званням; щомісячні додаткові види грошового забезпечення (підвищення посадового окладу, надбавки, доплати, винагороди, які мають постійний характер, премія); одноразові додаткові види грошового забезпечення. Грошове забезпечення виплачується у розмірах, що встановлюються Кабінетом Міністрів України, та повинно забезпечувати достатні матеріальні умови для комплектування Збройних Сил України, інших утворених відповідно до законів України військових формувань та правоохоронних органів кваліфікованим особовим складом, враховувати характер, умови служби, стимулювати досягнення високих результатів у службовій діяльності.
У зв`язку з військовою агресією російською федерації проти України, Указом Президента України №64/2022 від 24.02.2022 «Про введення воєнного стану в Україні», затвердженим Законом України №2102-IX від 24.02.2022, в Україні введено воєнний стан. 
У подальшому, Указами Президента продовжено строк дії воєнного стану в Україні.
На виконання Указів Президента України від 24 лютого 2022 року №64 «Про введення воєнного стану в Україні» та №69 «Про загальну мобілізацію» Кабінетом Міністрів України 28.02.2022 прийнята постанова №168 «Питання деяких виплат військовослужбовцям, особам рядового і начальницького складу, поліцейським та їх сім`ям під час дії воєнного стану» (далі - Постанова №168).
Відповідно до пункту 1 Постанови №168 (в редакції чинній з 21.01.2023) установлено, що на період дії воєнного стану військовослужбовцям Збройних Сил, Служби безпеки, Служби зовнішньої розвідки, Головного управління розвідки Міністерства оборони, Національної гвардії, Державної прикордонної служби, Управління державної охорони, Державної служби спеціального зв`язку та захисту інформації, Державної спеціальної служби транспорту, військовим прокурорам Офісу Генерального прокурора, особам рядового і начальницького складу Державної служби з надзвичайних ситуацій, співробітникам Служби судової охорони, особам начальницького складу управління спеціальних операцій Національного антикорупційного бюро та поліцейським виплачується додаткова винагорода в розмірі до 30000 гривень пропорційно в розрахунку на місяць, а тим з них, які беруть безпосередню участь у бойових діях або забезпечують здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів (у тому числі військовослужбовцям строкової служби), - розмір цієї додаткової винагороди збільшується до 100 000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах. Особам рядового і начальницького складу територіальних (міжрегіональних) воєнізованих формувань Державної кримінально-виконавчої служби, що залучаються Головнокомандувачем Збройних Сил до складу оперативно-стратегічного угруповання відповідної групи військ для безпосередньої участі у бойових діях або забезпечення здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах проведення воєнних (бойових) дій у період здійснення зазначених заходів, виплачується додаткова винагорода в розмірі до 100000 гривень в розрахунку на місяць пропорційно часу участі у таких діях та заходах.
Абзацом 5 пункту 1 Постанови №168 встановлено, що відповідно до наказів про виплату додаткової винагороди, збільшеної до 100000 гривень, включаються особи, зазначені у цьому пункті, у тому числі ті, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, а для поліцейських та осіб рядового і начальницького складу служби цивільного захисту - із участю у бойових діях або забезпеченні здійснення заходів з національної безпеки і оборони, відсічі і стримування збройної агресії, перебуваючи безпосередньо в районах у період здійснення зазначених заходів, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Отже, виходячи зі змісту наведених норм, додаткова винагорода у розмірі 100000,00 грн на місяць виплачується, зокрема, військовослужбовцям, які отримали поранення (контузію, травму, каліцтво), пов`язані із захистом Батьківщини, у період перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого), та за період перебування у відпустці для лікування після тяжкого поранення (за висновком ВЛК).
При цьому Порядок виплати грошового забезпечення військовослужбовцям Збройних Сил України та деяким іншим особам затверджено Наказом Міністерства оборони України від 07.06.2018 р. №260 та зареєстровано в Міністерстві юстиції України 26.06.2018 р. (далі - Порядок №260).
Згідно з пунктами 8,9 розділу XXXIV Положення №260 (в редакції чинній станом на час виникнення спірних правовідносин) виплата додаткової винагороди здійснюється на підставі наказів: командирів (начальників) військових частин - особовому складу військової частини; керівника органу військового управління - командирам (начальникам) військових частин. Накази про виплату додаткової винагороди за минулий місяць видаються до 5 числа поточного місяця на підставі рапортів командирів підрозділів.
Абзацом 4 пункту 10 розділу XXXIV Положення №260 передбачено, що у період дії воєнного стану до наказів про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень також включаються військовослужбовці, які: у зв`язку з пораненням (контузією, травмою або каліцтвом), отриманим після введення воєнного стану та пов`язаним із захистом Батьківщини, перебувають на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних), включаючи час переміщення з одного лікарняного закладу охорони здоров`я до іншого, або перебувають у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку з отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії,- за весь час (періоди) перебування на такому лікуванні або у відпустці.
Відповідно до п. 11 розділу XXXIV Положення №260 підставою для видання наказу про виплату додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, є довідка про обставини травми (поранення, контузії, каліцтва), форму якої визначено додатком 5 до Положення про військово-лікарську експертизу в Збройних Силах України, затвердженого наказом Міністра оборони України від 14 серпня 2008 року № 402, зареєстрованого в Міністерстві юстиції України 17 листопада 2008 року за № 1109/15800, видана командиром військової частини, де проходить службу або перебуває у відрядженні військовослужбовець, яка містить інформацію про обставини отримання військовослужбовцем поранення (травми, контузії, каліцтва) під час захисту Батьківщини.
Така довідка видається відповідно до наказу командира військової частини про отримання поранення (травми, контузії, каліцтва) військовослужбовцем.
Пунктом 12 розділу XXXIV Положення №260 встановлено, що керівниками військово-лікарських (лікарсько-експертних) комісій закладів охорони здоров`я в системі Міністерства оборони України під час надання рекомендацій про потребу у відпустці за станом здоров`я військовослужбовцям, які одержали поранення (травму, контузію, каліцтво) під час захисту Батьківщини, після закінчення стаціонарного лікування у військовому (цивільному) лікарняному закладі (у тому числі закордонному) одночасно надаються медичні висновки про ступінь важкості поранення для прийняття рішення командирами військових частин цих військовослужбовців щодо надання їм відпустки для лікування після тяжкого поранення та виплати винагороди у розмірі 100 000 гривень за час цієї відпустки.
Таким чином, нормами Постанови №168 та Порядку №260 встановлено наступні умови, необхідні для виплати військовослужбовцям збільшеної до 100 000 гривень винагороди, за час перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я або у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва), а саме: 
а) пов`язаність поранення (контузії, травми, каліцтва), із захистом Батьківщини; 
б) факт перебування на стаціонарному лікуванні в закладах охорони здоров`я (у тому числі закордонних) внаслідок поранення (контузії, травми, каліцтва), пов`язаного із захистом Батьківщини; 
в) факт перебування у відпустці для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення за висновком (постановою) військово-лікарської (лікарсько-експертної, медичної) комісії.
Судом встановлено, що позивач з 30 липня 2023 року по 28 серпня 2023 року перебував у відпустці за станом здоров`я на підставі довідки ВЛК від 29.07.2023 року № 1184.
В той же час, відповідно до вищевказаної довідки ВЛК від 29.07.2023 року № 1184: Травма, ТАК, пов`язана з проходженням військової служби, на підставі статті 81 графи ІІ Розкладу хвороб потребує відпустки за станом здоров`я на 30 календарних днів. 
Водночас, з вказаної довідки вбачається, що травма кваліфікована як травма легкого ступеня. 
Натомість матеріали справи не містять жодного належного та допустимого доказу, який би підтверджував віднесення травми позивача до категорії тяжких.
Доказів перебування позивача у відпустці у спірний період для лікування після поранення (контузії, травми або каліцтва) у зв`язку із отриманням тяжкого поранення, до суду не надано.
Отже, відповідачем правомірно не видавались накази щодо нарахування та виплати позивачу додаткової винагороди в розмірі 100 000 гривень під час перебування у відпустці для лікування з 30.07.2023 по 28.08.2023 після легкого поранення, а тому позовні вимоги в цій частині задоволенню не підлягають.
Щодо позовних вимог в частині нарахування та виплати додаткової винагороди з розрахунку 100000,00 грн. за час перебування на стаціонарному лікування та у відпустці для лікування в період 02.06.2024 року по 05.12.2024 року, суд зазначає наступне.
З матеріалів справи, встановлено, що у період з 02.06.2024 року по 10.08.2024 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою. Згідно виписки з медичної карти №5891 від 10.06.2024 року виданої КНП «Міська лікарня №9», довідки військово-лікарської комісії №622 від 10.06.2024 року, довідки ВЛК № 3865 виданої військовою частиною НОМЕР_3 , діагноз: стан після операції (03.06.2024 року) висічення пілонідальної кістки з приводу пілонідальної кістки без абсцесу (від 02.06.2024), з тимчасовим порушенням функції.
У період з 14.10.2024 по 25.10.2024 року та з 06.11.2024 по 05.12.2024 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні та у відпустці для лікування у зв`язку з хворобою. Згідно виписка з медичної карти №23575 від 25.10.2024 року виданої КНП «Київська міська лікарня №4» та довідки ВЛК № 29259 виданої НВМКЦ «Головний військовий клінічний госпіталь» діагноз: віддалені наслідки пошкодження менісків обох колінних суглобів, ліковане оперативно (15.10.2024 – артроскопія, парціальна резекція меніску лівого колінного суглобу) у вигляді післяопераційних ран та анталгічних контрактур при тимчасовому порушенні функцій). Захворювання, Так, пов`язане з проходженням служби.
Відтак, у період з 02.06.2024 року по 10.08.2024 року, з 14.10.2024 року по 25.10.2024 року, з 06.11.2024 року по 05.12.2024 року позивач перебував на стаціонарному лікуванні та відпустках для лікування, однак зазначені періоди були пов`язані з лікуванням захворювань, що не є безпосереднім наслідком поранення, травми, контузії чи каліцтва, пов`язаних із захистом Батьківщини. 
Отже, сам по собі факт перебування військовослужбовця на стаціонарному лікуванні чи у відпустці для лікування не є достатньою та безумовною підставою для нарахування і виплати додаткової винагороди, передбаченої постановою Кабінету Міністрів України № 168. 
З огляду на те, що отримана 16.07.2023 року позивачем травма, відповідно до довідки ВЛК від 29.07.2023 № 1184 кваліфікована як легка, а також зважаючи на те, що матеріали справи не містять доказів отримання позивачем після 16.07.2023 року нової травми та не підтверджують наявності причинного зв`язку між його перебуванням на стаціонарному лікуванні і у відпустці для лікування у спірні періоди та пораненням, отриманим під час захисту Батьківщини, суд дійшов висновку про відсутність правових підстав для нарахування та виплати додаткової винагороди у розмірі 100 000,00 грн. за вищевказані періоди. 
Щодо позовних вимог в частині нарахування та виплати додаткової винагороди з розрахунку 100000,00 грн. за період з 11.08.2024 року по 12.10.2024 року, суд зазначає наступне.
Відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_1 (по стройовій частині) від 11.08.2024 року № 243 позивач вважається таким що прибув до району ведення бойових дій на території України з відпустки для лікування в зв`язку з хворобою та відповідно до витягу з наказу командира військової частини НОМЕР_4 (по стройовій частині) від 12.10.2024 року № 307 позивач вважається таким, що з 12.10.2024 року вибув з району ведення бойових дій до КПН «Київська міська лікарня № 8» м. Київ. 
Отже, у період з 11.08.2024 по 12.10.2024 позивач перебував на військовій службі.
З огляду на те, що заявлені позивачем позовні вимоги стосуються нарахування та виплати додаткової винагороди у розмірі 100000,00 грн. пропорційно дням перебування на стаціонарному лікування в закладах охорони здоров`я або перебування у відпустці після тяжкого поранення за висновком (постановою) військо-лікарської комісії, у зв`язку з пораненням (контузією, травмою, каліцтвом), пов`язаним із захистом Батьківщини, та у спірний період позивач не перебував на лікуванні та не знаходився у відпустці для лікування, суд приходить висновку про відмову в задоволенні позовних вимог в частині вказаного періоду. 
Відповідно до статті 90 КАС України, суд оцінює докази, які є у справі, за своїм внутрішнім переконанням, що ґрунтується на їх безпосередньому, всебічному, повному та об`єктивному дослідженні.
Згідно із статтею 77 КАС України кожна сторона повинна довести ті обставини, на яких ґрунтуються її вимоги та заперечення, крім випадків, встановлених статтею 78 цього Кодексу. В адміністративних справах про протиправність рішень, дій чи бездіяльності суб`єкта владних повноважень обов`язок щодо доказування правомірності свого рішення, дії чи бездіяльності покладається на відповідача.
Виходячи з меж заявлених позовних вимог, системного аналізу положень чинного законодавства України, доводів сторін та матеріалів справи, суд дійшов висновку, що позовні вимоги позивача є необґрунтованими та безпідставними, у зв`язку з чим у задоволенні позову необхідно відмовити.
Керуючись ст. ст. 5, 9, 19, 77, 243, 246 Кодексу адміністративного судочинства України, суд
ВИРІШИВ:
1. У задоволенні позовної заяви ОСОБА_1 ( АДРЕСА_1 , РНОКПП НОМЕР_5 ) до Військової частини НОМЕР_1 (код ЄДРПОУ НОМЕР_6 ) про визнання бездіяльності протиправною та зобов`язання вчинити дії – відмовити.
2. Рішення суду набирає законної сили після закінчення строку подання апеляційної скарги всіма учасниками справи, якщо апеляційну скаргу не було подано. У разі подання апеляційної скарги рішення, якщо його не скасовано, набирає законної сили після повернення апеляційної скарги, відмови у відкритті чи закриття апеляційного провадження або прийняття постанови судом апеляційної інстанції за наслідками апеляційного перегляду. Апеляційна скарга на рішення суду подається протягом тридцяти днів з дня його проголошення. Якщо в судовому засіданні було проголошено скорочене (вступну та резолютивну частини) рішення суду або якщо розгляд справи здійснювався в порядку письмового провадження, зазначений строк обчислюється з дня складення повного судового рішення. Апеляційна скарга подається безпосередньо до суду апеляційної інстанції.

Суддя	Н.Д. Маєцька